Справа № 815/3406/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №815/3406/15

адміністративне провадження №К/9901/26540/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 (судді Шевчук О.А., Зуєва Л.Є., Федусик А.Г.)

у справі № 815/3406/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфорвард»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфорвард» (далі - позивач, ТОВ «Укрфорвард») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.05.2015 № та № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 та задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач процесуальним правом надати заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовою особою відповідача згідно із підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 06.04.2015 № 95-п була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфорвард» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період грудень 2014 року, за результатами якої складено акт від 29.04.2015 № 1063/22-03 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2 статті 198, статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2014 року у сумі 87 708 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 20.05.2015 прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 16 444 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 106 896 грн., в тому числі 71 264 грн. - за основним платежем та 35632 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки від 29.04.2015 № 1063/22-03 підставою для визначення позивачу зазначених сум грошових зобов'язань слугували висновки перевіряючого про безпідставність формування позивачем складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Азарін», які, на думку контролюючого органу, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. За твердженнями податкового органу, у ТОВ «Азарін» відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, що унеможливлює здійснення господарської діяльності.

Аналогічними доводами обґрунтована і касаційна скарга податкового органу. Крім того, з доводів касаційної скарги вбачається, що до вказаних висновків податковий орган дійшов на підставі податкової інформації - лист від 17.02.2015 № 2929/22-02 про неможливість проведення перевірки ТОВ «Азарін» за грудень 2014 року. Первинні документи складені за результатами вказаних господарських операцій не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов до висновку про обґрунтованість висновків акта перевірки та порушень позивачем податкового законодавства, оскільки з наданих позивачем документів щодо отримання транспортно-експедиторських послуг від контрагента ТОВ «Азарін» не вбачається фактичності проведених господарських операцій та їх зв'язок із господарською діяльністю позивача.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходив з такого.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку , зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 01.12.2014 між ТОВ «Азарін» (далі-Виконавець) та ТОВ «Укрфорвард» (далі-Замовник) було укладено договір № 38 про надання транспортних послуг, згідно п.1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець надає організаційні послуги по транспортуванню та експедируванню зернових культур.

На підтвердження факту надання ТОВ «Азарін» у грудні 2014 року організаційних послуг по транспортуванню та експедируванню зернових культур та їх оплати позивачем були надані до суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення.

На підставі вказаних податкових накладних ТОВ «Укрфорвард» у грудні 2014 року було сформовано податковий кредит в розмірі 87 708,32 грн., що підтверджується змістом додатку 5 розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до декларації з ПДВ ТОВ «Укрфорвард» за грудень 2014 року.

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Азарін» за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень. Контрагент позивача на час господарських взаємовідносин з позивачем був зареєстрований як платник податку на додану вартість. Крім того, окремі дефекти первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не можуть слугувати підставою для висновків податкового органу про нереальність господарської операції.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко