Справа № 1140/3503/18
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/3503/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в якому просить: - визнати неправомірними дії Управління Держпраці у Кіровоградській області по винесенню Постанови від 15.08.2018 року № КР1674/333/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу в сумі 223 380,00 грн.; - Постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області від 15.08.2018 року № КР1674/333/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_4 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України штрафу в сумі 223 380,00 грн. скасувати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Інспекційне відвідування за наслідками якого була прийнята постанова проведено з порушенням норм чинного законодавства, також відповідач протиправно, на підставі помилкових висновків про те, що цивільно-правові угоди, укладені позивачем та фізичними особами містять ознаки трудових договорів та всупереч Цивільному кодексу України, Кодексу законів про працю України, оскаржуваною постановою застосував штраф в розмірі 223 380,00 гривень. Вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанова від 15.08.2018 року № КР1674/333/АВ/ТД-ФС.

29 грудня 2018 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду було відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи (а.с.91).

06 лютого 2019 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання свідків (а.с.116, 117-118).

07.12.2018 (вх. 21239) представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Свої доводи обґрунтовує тим, що виявленні в ході проведення інспекційного відвідування, було встановлено факт порушення ФОП ОСОБА_4 вимог ст. 24 КЗпП, тому, відповідач вважає, що постанова №КР1674/333/АВ/ТД-ФС від 15.08.2018 про накладення штрафу прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом і Конституцією України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та просила відмовити в їх задоволенні.

Допитані в судовому засіданні, в якості свідків, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили та підтвердили, що трудовий договір ними не укладався, правил внутрішнього розпорядку не існувало.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким державним органом є Держпраці України, відповідно до покладених на неї завдань.

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 (далі - Порядок 295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Судом встановлено, що з 27.07.2018 до 30.07.2018 інспектором праці ОСОБА_8, службове посвідчення № 333, було проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, щодо додержання вимог законодавства про працю, за наслідками якої складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КР1674/33/АВ від 30.07.2018 (а.с.7-9).

Перевіркою встановлено, порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ст.21 та ст.24 КЗпП України щодо укладення трудових договорів. Ознайомившись з наданими позивачем договорами укладеними з фізичними особами ОСОБА_7 та ОСОБА_9, інспектором встановилено, що останні працюють у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 без оформлення трудового договору.

30 липня 2018 року інспектором було винесено припис № КР1674/333/АВ/П, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_4 усунути виявлені під час проведення інспекційного відвідування порушення до 30.08.2018 (а.с.71).

01.08.2018 року було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № КР 1674/333/АВ/ТД, вирішено розгляд справи про накладення штрафу згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України провести 15 серпня 2018 року о 10.10 год.(а.с.73).

Розгляд справи про застосування фінансових санкцій в порядку ст.265 КЗпП України проведено 15.08.2018, за результатами прийнято Постанову № КР1674/333/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на підставі абз.2 ч. 2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 у розмірі 223 380,00 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ст.. 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1). Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони (частина 2). Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (частина 3). До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів (частина 4).

Відповідно частин 1, 2 статті 928 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Судом встановлено, що 01.01.2018 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір №1 з ОСОБА_6 (а.с.13) та цивільно-правовий договір № 2 з ОСОБА_10 (а.с.14).

Відповідно змісту договорів вони не носять характеру трудового договору і на них не поширюється дія норм трудового законодавства.

Згідно умов договорів за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у відповідному розмірі щомісяця за домовленістю. Оплата виконується після прийняття замовником роботи за актом прийняття-передачі виконаних робіт.

Суд зазначає, що ОСОБА_5 приймання-передачі виконаних робіт були додані позивачем до матеріалів справи та надавались відповідачеві під час перевірки (а.с.16-22, 30-36).

З вище зазначеного випливає, що предметом договорів було виконання працівниками надання послуг зі здійснення паркування та збереження автотранспорту на автостоянці по вул. Першотравнева, за наслідками виконання якої замовник зобовязувався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цих договорів є отримання певного матеріального результату. За цими договорами працівники не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, вони самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик, трудові функції виконували разово, так як після закінчення виконання визначеного завдання, вказаним договором, трудова діяльність робітників з позивачем припинялась.

Суд зазначає, що у правовідносинах між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_10, містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам між роботодавцем та найманими працівниками, встановлено визначений обсяг виконання робіт та її кінцевий результат.

За таких обставин, за своїм змістом договори, що було укладено позивачем, є цивільно-правовими договорами, а висновки відповідача про наявність у них ознак трудового договору та порушення позивачем вимог статей 21 та 24 Кодексу законів про працю України, є помилковими.

Враховуючи, що суд встановив відсутність порушення статей 21 та 24 Кодексу законів про працю України при оформленні відносин з ОСОБА_6, ОСОБА_10, тобто відсутність факту допуску працівників до роботи без належного оформлення трудових договорів, а також відсутність підстав для застосування штрафів, передбачених статтею 265 Кодексу законів про працю України, то винесена постанова №КР1674/333/АВ/ТД-ФС від 15.08.2018 є протиправною та такою що підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про визнання неправомірними дії Управління Держпраці у Кіровоградській області по винесенню Постанови від 15.08.2018 року № КР1674/333/АВ/ТД-ФС, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» поширюється на відносини пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно частини 4 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно із п. 3-6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. N 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Суд зауважує, що у даному випадку контролюючим органом реалізована його компетенція на розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю шляхом прийняття постанови про накладення штрафу, яке було скасовано рішенням суду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд присуджує на користь позивача всі здійснені, документально підтверджені, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2233,80 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В и р і ш и в

Позовні вимоги позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідент.номер: НОМЕР_1, 28000, АДРЕСА_1) до Управління Держпраці у Кіровоградській області (, 25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 24) про визнання неправомірною та скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати Постанову Управління Держпраці у Кіровоградській області від 15.08.2018 року № КР1674/333/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_4 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України штрафу в сумі 223 380,00 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Кіровоградській області судовий збір в розмірі 2233,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Дата складання та підписання рішення в повному обсязі 27 лютого 2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_11