Справа № 819/830/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2713/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року (суддя - Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 20 вересня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 10.05.2018 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій відповідача щодо складання висновку про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із визначенням йому третьої групи інвалідності, що настала внаслідок причин, визначених пунктом 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) та зобов'язання Головне управління Національної поліції в Тернопільській області скласти висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із визначенням йому третьої групи інвалідності, що настала внаслідок причин визначених пунктом 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII та виплатити йому таку допомогу. Позовна заява мотивована тим, що після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ та встановлення інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №580-VIII, однак виплату такої допомоги відповідачем протиправно не здійснено.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі №819/830/18 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивачу встановлено третю групу інвалідності, у ході повторного огляду медико - соціальною експертною комісією 01.12.2017, що у свою чергу унеможливлює здійснення виплати одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, у зв'язку із тим, що з моменту звільнення до моменту встановлення інвалідності минуло більше шести місяців, а здійснити застосування двохрічного строку який передбачений пунктом 8 розділу IV Порядку № 4 є неможливим, оскільки підстава для виплати ОГД позивачу не відповідає пункту 8 розділу IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 №4 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №163/28293; далі - Порядок №4). Відтак вважає, що правомірним та обґрунтованим є висновок про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії відповідача за своїм змістом не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому з метою захисту прав позивача вважав за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності та прийняти рішення відповідно до поданої заяви.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

З акта розслідування нещасного випадку форми Н-5* та довідки від 17.02.2015 №14 видно, що позивач, перебуваючи 06.10.2014 у службовому відрядженні у зоні проведення антитерористичної операції, разом з іншими співробітниками, попав під обстріл із мінометів та БМ-21 «Град», в ході якого отримав травму у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гострої лівобічної після травматичної сенсоневральної приглухуватості, двобічного вушного шуму внаслідок акустичної травми, гострого двобічного тубоотиту. Зазначені травми позивач отримав під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 27.02.2015 серії АГ №0004742 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 15%. У зв'язку з цим позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 19050 грн., у зв'язку з подією, що сталася під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю.

Надалі, відповідно до свідоцтва про хворобу від 21.10.2016 №142 позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, у зв'язку із травмою, отриманою в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Постановою ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Тернопільській області» (згідно свідоцтва про хворобу №142 від 21.10.2016) від 21.10.2016 встановлено, що захворювання майора поліції ОСОБА_1, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Однак, як слідує з матеріалів справи, постановою МВС України ДУ «ТМО МВС України по Тернопільській області» від 07.06.2017 №21 встановлено, що зазначена травма позивача, пов'язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов'язків. Згідно примітки до зазначеної постанови слідує те, що рішення прийняте на момент звільнення позивача з Національної поліції України та постанову ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Тернопільській області» (згідно свідоцтва про хворобу №142 від 21.10.2016) від 21.10.2016 вважати такою, що втратила чинність.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 08.11.2016 №255о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону №580-VIII.

Згідно довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією від 06.12.2016 серії АВ №0804678 позивачу вперше визначено третю групу інвалідності. Причина інвалідності - «травма, отримана в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю». Водночас, довідкою від 06.12.2016 серії АГ №0011089 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 40%. Причина втрати професійної працездатності - «травма, отримана в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю».

У зв'язку з вищенаведеним, 30.06.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою (рапортом) про виплату йому одноразової грошової допомоги. До заяви позивач додав: довідку МСЕК серії АГ №0011089, копію довідки МСЕК серії АВ №0804678, постанову ВЛК від 07.06.2017, копію свідоцтва про хворобу №142 від 21.10.2016, копію акта форми Н-5*, копію акта форми Н-1*, висновок службового розслідування, копії паспорта та РНОКПП.

Крім того, 01.12.2017 був проведений повторний огляд позивача, під час якого позивачу було продовжено третю групу інвалідності, про що свідчить виписка з акта огляду МСЕК від 05.12.2017 серії АВ №1058496. Також було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 40%, про що свідчить довідка серії АГ №0021456. На підставі цього, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 05.12.2017, в якій просив долучити до заяви від 30.06.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності №158/о серії АГ №0021456 та копію довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1058496 від 01.12.2017, якою було продовжено ІІІ групу інвалідності після повторного огляду позивача.

Однак, відповідач листом від 06.04.2018 №173/05/3-2018 відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №4 для надання права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі встановлення особі за рішенням медико-соціальної експертизи інвалідності із втратою працездатності після попереднього рішення МСЕК про визначення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, а також при повторному огляді МСЕК підтвердження тієї ж групи інвалідності не передбачено. Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №4 виключно після встановлення йому вищої групи чи іншої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності. У зв'язку з чим, 30.03.2018 відповідач затвердив висновок, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач, не погоджуючись із такою відмовою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Таким чином, зазначене положення Закону застосовується виключно за обов'язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення): 1) інвалідність повинна наступити внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; 2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; 3) причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена пораненням (контузії, травми або каліцтва), отриманим під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок №4, який набрав чинності 29.02.2016.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу І Порядку №4 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейськогопід час виконання службових обов'язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням поліцейським службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Пунктом 4 розділу І Порядку №4 передбачено, що поліцейський вважається таким, що виконує службові обов'язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень, визначених Законом України «Про Національну поліцію», у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку №4 визначено, що днем виникнення права на отримання ОГД є встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 6 розділу IV Порядку №4 якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми на підставі довідки, виданої фінансовим підрозділом за останнім місцем отримання ОГД.

Вказана норма Порядку №4 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі №808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі №530/1280/17, від 31 січня 2019 року у справі №822/1883/18, які в силу приписів частини п'ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Крім цього апеляційний суд наголошує, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено статтею 101 Закону №580-ІV, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить. Більше того, в порушення вимог Закону №580-VIII, відповідач не обґрунтував свою відмову наявністю обставин, які б позбавляли позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при розгляді поданих ним документів.

Також колегія суддів зазначає, що Законом №580-ІV не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням вищої групи інвалідності, якщо була виплачена грошова допомога у зв'язку із первинним встановленням ступеня втрати працездатності. Ні Законом №580-ІV, ні Порядком №4 не передбачено такої підстави для відмови, як існування певного проміжку часу між первинним встановленням ступеня втрати працездатності, у зв'язку з якою вже виплачена ця грошова допомога, та встановленням при повторному огляді вищої групи інвалідності.

При цьому, апеляційний суд враховує висновки суду першої інстанції щодо неналежного посилання відповідача на пункт 8 розділу IV Порядку №4, як на підставу відмови позивачу щодо виплати зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки така норма Порядку №4 не діяла на момент виникнення права позивача на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при відмові позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідач здійснив помилкове розширене тлумачення приписів пункту 8 Розділу ІV Порядку №4, а відтак оскаржувана відмова не ґрунтується на вимогах Закону.

Таким чином, враховуючи те, що саме з 06.12.2016 у позивача і виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому вперше третьої групи інвалідності, що фактично не заперечується відповідачем у листі від 06.04.2018 №173/05/3-2018, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином розглянув заяву позивача від 30.06.2017 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-ІV та погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, діяло не у межах і не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.