Справа № 423/3544/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року

Київ

справа №423/3544/16-а

адміністративне провадження №К/9901/32199/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Луганської області, третя особа ДП "Первомайськвугілля" а особі відокремленого підрозділу "Шахта Тошківська" - про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області у складі судді Мазура М.В. від 10 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В. від 04 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Лугансьбкої області, третя особа ДП "Первомайськвугілля" а особі відокремленого підрозділу "Шахта Тошківська", в якому просить:

- визнати неправомірним рішення Управління пенсійного Фонду України в Попаснянському районі Лугансьбкої області від 22 жовтня 2016 року, про відмову в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити йому пенсію на пільгових умовах за віком згідно частини другої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу первинного подання заяви про призначення пенсії, тобто з 13 жовтня 2016 року, зарахувавши до підземного стажу роботи, що дає право на пенсію за частиною другою статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на шахті «Бежановська» ВО «Стахановвугілля».

Позов обґрунтовано тим, що в трудовій книжці позивача містяться записи про роботу на посадах, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах, відповідач неправомірно відмовив зарахувати в пільговий стаж позивача періоди його роботи на шахті «Бежановська» ВО «Стахановвугілля» з 18 червня 1979 року по 13 грудня 1980 року, з 24 січня 1983 року по 09 серпня 1983 року, з 21 серпня 1983 року по 12 лютого 1984 року, з 24 березня 1984 року по 19 травня 1984 року, з 21 травня 1984 року по 29 листопада 1984 року, з 09 січня 1985 року по 09 лютого 1985 року, з 20 березня 1986 року по 06 червня 1986 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості для встановлення періоду, характеру роботи позивача, а уточнюючі довідки необхідні лише у випадку відсутності цих даних. Відтак, відповідачем безпідставно не включено до пільгового стажу позивача спірні періоди його роботи. На день подання заяви позивача про призначення пенсії його загальний стаж складає 30 років 7 місяців 19 днів, пільговий стаж дає право на призначення пенсії відповідно статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому рішення пенсійного органу є протиправним, а пенсія на пільгових умовах є такою, що підлягає призначенню. При цьому суди вказали на те, що позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії, у зв'язку з неможливістю пенсійного органу виконати свої дискреційні повноваження щодо проведення перевірки товариства, на якому працював позивач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 13 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 423/3544/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 22 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О. від 19 лютого 2019 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 423/3544/16-а.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13 жовтня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До заяви, на підтвердження свого трудового стажу позивач надав Управлінню Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області трудову книжку, відповідно до якої позивач має 30 років 7 місяців 19 днів загального стажу, протягом своєї трудової діяльності працював, зокрема: з 18 червня 1979 року по 13 грудня 1980 року, з 24 січня 1983 року по 09 серпня 1983 року, з 21 серпня 1983 року по 12 лютого 1984 року, з 24 березня 1984 року по 19 травня 1984 року, з 21 травня 1984 року по 29 листопада 1984 року, з 09 січня 1985 року по 09 лютого 1985 року, з 20 березня 1986 року по 06 червня 1986 року на шахті «Бежановська» Виробничого об`єднання «Стахановвугілля» підземним електрослюсарем та механіком з повним робочим днем у шахті, довідку ДП «Луганськвугілля» від 28 серпня 2013 року № 381, яка уточнює особливий характер роботи та умови праці на шахті «Бежановська» Виробничого об`єднання «Стахановвугілля» з 18 червня 1979 року по 13 грудня 1980 року, з 24 січня 1983 року по 09 серпня 1983 року, з 21 серпня 1983 року по 12 лютого 1984 року, з 24 березня 1984 року по 19 травня 1984 року, з 21 травня 1984 року по 29 листопада 1984 року, з 09 січня 1985 року по 09 лютого 1985 року, з 20 березня 1986 року по 06 червня 1986 року.

21 жовтня 2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області відмовлено позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи, оскільки підприємство на якому працював позивач знаходиться на території, яка не контролюється українською владою, органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють свої повноважень на цій території і не мають доступу до архівів установ і підприємств.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення відбувається відповідно до списків на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість упродовж повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Натомість, в Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області відсутні підстави для врахування довідок, що уточнюють характер роботи, виданих ДП «Луганськвугілля» для призначення позивачу пенсії відповідно статті 14, оскільки «Бежановська» Виробничого об`єднання «Стахановвугілля» зареєстрована на території, яка непідконтрольна українській владі.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно частини другої статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка визначає особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії - працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові,агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, знижується на 1 рік.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв'язку з невідповідністю уточнюючої довідки є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день під землею, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 квітня 2018 року у справі № 164/1993/14-а, від 19 червня 2018 року у справі № 592/5846/17, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що довідка від 28 серпня 2013 року № 381, видана Державним підприємством «Луганськвугілля» в період, коли на території м. Луганська діяли органи державної влади.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на не підконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Враховуючи, що записами у трудовій книжці позивача, яка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи 30 років 7 місяців 19 днів, крім того, зібраними по справі доказами, підтверджено, що позивач в період з 18 червня 1979 року по 13 грудня 1980 року, з 24 січня 1983 року по 09 серпня 1983 року, з 21 серпня 1983 року по 12 лютого 1984 року, з 24 березня 1984 року по 19 травня 1984 року, з 21 травня 1984 року по 29 листопада 1984 року, з 09 січня 1985 року по 09 лютого 1985 року, з 20 березня 1986 року по 06 червня 1986 року працював на шахті «Бежановська» Виробничого об`єднання «Стахановвугілля» на посаді підземного електрослюсаря та механіка з повним робочим, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про те, що рішення відповідача від 21 жовтня 2016 року про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанцій прийняли рішення при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цього не спростовують, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко