Справа № 2а-11917/10/1370
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/594/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 2а-11917/10/1370 за адміністративним позовом Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів, -

суддя в 1-й інстанції - Качур Р. П.

час ухвалення рішення - 11.12.2018 року, 09:29 год,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 17.12.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ДПІ в Залізничному районі м. Львова звернулася в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1, в якому просила стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у сумі 19050,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка мала бути сплачена відповідачем під час первинної реєстрації не зарахована на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, то є підстави вважати, що відповідач не виконала обов'язок із сплати податку. При цьому, протиправне проведення органами МРЕВ державної реєстрації транспортного засобу без попередньої сплати особою, що здійснює таку реєстрацію, відповідної суми податку не впливає на обсяг податкового обов'язку такої особи та не може бути розцінене як юридичний факт, що припиняє такий обов'язок. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, підстав для відкладення розгляду справи не вбачає.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Львівський ВРЕР ДАІ при ГУМВС України у Львівській області листом № 9/2074 від 31 серпня 2010 року повідомив ДПА у Львівській області про те, що ОСОБА_1 04 липня 2009 року зареєструвала автомобіль НОМЕР_1, 1998 року випуску, об'єм двигуна 1905 куб.см., який відповідно до ст.2 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є об'єктом оподаткування зазначеним податком, разом з тим, квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів при реєстрації надано не було.

Відповідно до розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів при першій реєстрації транспортного засобу що відповідач повинен була сплатити 19050,00 грн. податку з власників транспортних засобів.

04 жовтня 2010 року податковим органом (позивачем у справі) направлено відповідачу повідомлення із запрошенням з'явитись до інспекції з метою підтвердження факту сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Відповідно до листа Західного Головного регіонального управління Приватбанку №5949 від 04 листопада 2010 року квитанцію про оплату ОСОБА_1 транспортного податку не знайдено.

Листом № 30055/9/19-023/1524 від 04 листопада 2010 року ДПІ в Залізничному районі м. Львова підтвердила факт відсутності перерахунку коштів від ОСОБА_1 на рахунок 003, відкритий ВДК у Залізничному районі по коду бюджетної класифікації 12020200 "Податок з власників транспортних засобів".

Вказані обставини зумовили звернення контролюючого органу до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для стягнення з ОСОБА_1 податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів відсутні; крім того, податковим органом не приймалось жодного податкового рішення стосовно відповідача, що виключає визнання податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів податковим боргом, та, як наслідок, звернення позивача до суду за його стягненням.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

До 01 січня 2011 року принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначалися Законом України "Про систему оподаткування".

Згідно зі ч.1 ст.14 ст.2 Закону України "Про систему оподаткування" одним із загальнодержавних податків відповідно є, зокрема, податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно зі ст.3 вказаного Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу. Податок з визначених цим Законом власників наземних транспортних засобів сплачується юридичними та фізичними особами за місцем реєстрації таких транспортних засобів на спеціальні рахунки територіальних дорожніх фондів республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів та бюджетів міст Києва та Севастополя.

Відповідно до ч.1,4,6 ст.5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. Фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами. У разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Згідно з приписами ст.6 вказаного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов'язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. У разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

П.3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції, чинній на час реєстрації зазначеного вище автомобіля) передбачав, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться у т.ч. з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до ч.4 п.8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також внесення в установленому порядку інших платежів.

При цьому, здійснюючи державну реєстрацію транспортного засобу, органи, що здійснюють реєстрацію наділені правом перевіряти сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством (та які є обов'язковими при реєстрації таких транспортних засобів). У разі відсутності відомостей про сплату мита та інших податків (зборів), передбачених законодавством, або встановлення факту, що документи, які підтверджують їх сплату, є фіктивними чи підробленими, органи, що здійснюють реєстрацію відмовляють у реєстрації транспортного засобу, а якщо такий факт встановлено в період експлуатації автомобіля після його реєстрації, відповідно до абз.3 п.40 Порядку скасовують реєстрацію незалежно від того, хто є власником автомобіля.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що обов'язковою передумовою прийняття посадовою особою відповідного державного органу рішення про першу реєстрацію в Україні транспортного засобу Закон України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" визначає факт пред'явлення заявником оригіналу квитанції (платіжного доручення) про сплату податку, а відсутність документів про сплату податку є підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції витребовував матеріали реєстраційної справи ОСОБА_1 щодо реєстрації автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску.

Разом з тим, такі матеріали були вилучені з Львівського МРЕВ УДАІ в ході досудового слідства в кримінальній справі №181-0290 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.365 КК України за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням повноважень службовими особами Львівського ВРЕВ УДАІ ГУ МВС України у Львівській області.

Зокрема, згідно з протоколом виїмки від 18 вересня 2010 року слідчим групи слідчих прокуратури Львівської області вилучено для долучення до матеріалів кримінальної справи, в тому числі, оригінали заяви ОСОБА_1 № 2322 від 03 липня 2009 року, квитанції № 10328.397.9.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, оскільки першій реєстрації в Україні транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи податкового органу про відсутність сплати податку.

При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що протиправне проведення органами МРЕВ державної реєстрації транспортного засобу без попередньої сплати особою, що здійснює таку реєстрацію, відповідної суми податку не впливає на обсяг податкового обов'язку такої особи та не може бути розцінене як юридичний факт, що припиняє такий обов'язок, оскільки відсутність факту надходження грошових коштів до бюджету не може свідчити про відсутність факту сплати грошових коштів за реєстрацію транспортного засобу з урахуванням наявності кримінальної справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 2а-34/11/1370 (К/9901/47504/18), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган не довів факту узгодження грошового зобов'язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та звернувся до суду про стягнення з відповідача суми, яка не має статусу податкового боргу, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (пункт 1.3 ст.1 вказаного Закону у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано порядок узгодження сум податкових зобов'язань, оскарження рішень контролюючих органів та визначення податкового боргу, які, зокрема, зводяться до того, що нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання відбувається шляхом направлення платнику податкового повідомлення та його подальшого узгодження або оскарження.

Таким чином, контролюючий орган, заявляючи вимоги про стягнення податкового боргу, для визнання їх обґрунтованими також має довести факт дотримання ним процедури узгодження суми податку, яка підлягає стягненню.

Разом з тим, податковий орган не надав належних доказів проведення перевірки відповідача на предмет дотримання нею податкового законодавства щодо сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, визначення суми податкового зобов'язання шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення та надіслання податкової вимоги.

Такі дії (бездіяльність) податкового органу унеможливили використання платником податків встановлених законом способів захисту своїх прав шляхом оскарження в адміністративному/судовому порядку податкових повідомлень-рішень та/або податкових вимог.

Враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган не довів факту узгодження грошового зобов'язання зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та звернувся до суду про стягнення з відповідача суми, яка не має статусу податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №2а-6598/11/1370 (К/9901/3141/18), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 2а-11917/10/1370 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.