Справа № 640/18807/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 лютого 2019 року №640/18807/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича
про визнання протиправною та скасування постанови від 12.10.2018, ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича виконавчого округу міста Київ від 12.10.2018 (ВП №57426425) про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 76 931, 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на думку позивача, оскаржувана постанова є безпідставною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач при визначенні розміру основної винагороди, до суми, яка підлягає стягненню за виконавчим листом додав розмір заборгованості боржника перед стягувачам, що зазначений у виконавчому листі у розмірі 757 992, 20 грн. Таким чином, відповідач, в порушення наведених норм, помилково дійшов висновку, що сума основної винагороди виконавця вираховується не із суми, яка підлягала б примусовому стягненню, а із розміру наявного між боржником та стягувачем боргу, примусове стягнення якого перебуває за межами поданого до виконання виконавчого листа.

Позивач просив проводити розгляд справи за її відсутністю та за відсутністю її представника.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому наголосив, що на виконання вимог частини сьомої статті 31 «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виконавцем одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення основної винагороди, в якій наведено розрахунок та зазначено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця. Так, відповідач відмітив, що оскаржувана постанова не виконується окремо, а лише наводить розрахунок та повідомляє боржника про розмір основної винагороди в межах виконання виконавчого листа №755/12923/16 від 11.09.2018.

Клопотання про розгляд справи за участі сторін від відповідача не надходило.

Розгляд справи здійснено після отримання інформації щодо повідомлення належним чином учасників справи про відкриття провадження у справі та отримання відзиву по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30.06.2017 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково.

Суд вирішив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, станом на 07 серпня 2016 року в розмірі 757 992 (сімсот п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот дев'яносто два) грн. 20 коп., яка складає із основної заборгованості за кредитом у розмірі 595 768,10 грн.; збитків у розмірі 44 952,22 грн.; штрафу у розмірі 98952,29 грн., трьох відсотків річних у розмірі 18 319,59 грн. за кредитним договором №50006473 від 25 жовтня 2012 року звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (, МФО 300379, місцезнаходження за адресою: 02152, м. Київ, вул. Павла Тичини, 1 В, офіс «В») на предмет застави автомобіль марки «Audi», модель А5, кузов: НОМЕР_2, 2012 рік випуску, який належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля №АФ 12236 від 24 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, виданого 25 жовтня 2012 року шляхом продажу вказаного автомобіля на публічних торгах, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", встановивши його початкову вартість у розмірі 424 719 (чотириста двадцять чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн. 00 коп., згідно договору застави транспортного засобу №50006473 від 02 листопада 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (, МФО 300379, місцезнаходження за адресою: 02152, м. Київ, вул. Павла Тичини, 1 В, офіс «В») судовий збір у розмірі 11 326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість гривень) 81 коп.

На виконання даного рішення 11.09.2018 було видано виконавчий лист.

Так, 12.10.2018 представником стягувача була подана заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/12923/16 від 11.09.2018 виданого Дніпровським районним судом міста Києва про звернення стягнення на предмет застави.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким Олегом Леонідовичем 12.10.2018 було відкрито виконавче провадження №57426425 з примусового виконання виконавчого листа №755/12923/16 від 11.09.2018, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про звернення стягнення на предмет застави.

В рамках зазначеного виконавчого провадження 12.10.2018 приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Зокрема, у мотивувальній частині постанови зазначено, виконавчим документом визначено сума до стягнення 769 319, 00 грн.

З посиланням на положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», керуючись частинами третіми статтей 40 та 45 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем деталізовано нормативне регулювання стягнення винагороди, а саме щодо одержання основної винагороди у розмірі 10% стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Відтак, визначена сума основної винагороди приватного виконавця - 76 931, 90 грн., яка підлягає стягненню з боржника.

Позивач, не погоджуючись із діями приватного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди та не погоджуюсь із вказаною у спірній постанові сумою, що підлягає стягненню в розмірі 76 931, 90 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до частини першої статті 1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частини третьої статті 31 цього Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 31 цього ж Закону основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З 28.08.2018 набрала чинності редакція частини сьомої статті 31 зазначеного Закону, відповідно до якої приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом з тим, частинами четвертю та п'ятою вказаної статті передбачено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.09.2016 №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Слід додати, що відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (частина шоста статті 48 цього Закону).

У даному випадку, предметом виконавчого провадження є звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки "Audi", модель А5, кузов: НОМЕР_2, 2012 рік випуску, який належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа, кошти від реалізації якого призначені для задоволення вимог стягувача - товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" у розмірі 757 992, 20 грн.

Враховуючи те, що у даному випадку предмет застави підлягає реалізації, за рахунок коштів від чого підлягають задоволенню вимоги кредитора, суд вважає помилковими доводи позивача відносно протиправності постанови про стягнення основної винагороди, оскільки у даному випадку наявна сума боргу, в погашення якого підлягає реалізації предмет застави та, відповідно, зазначення про звернення стягнення на предмет застави не змінює майнового характеру виконавчого провадження, в рамках виконання якого кредитору підлягає перерахуванню сума коштів від реалізації майна, що вбачається і зі змісту виконавчого листа.

При цьому, як вже зазначалося, постанова про стягнення винагороди приймається одночасно із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене у сукупності у суду відсутні підстави для висновку про протиправність оскаржуваної постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Літвінова А.В.