Справа № 580/425/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року справа № 580/425/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), Міністерства оборони України (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум позивачу;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату позивачу одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 90%-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час проходження строкової військової служби з 30.09.1981 по 28.10.1983 приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан, внаслідок чого отримав поранення. У квітні 2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Однак позивачу протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, оскільки така встановлена у понад встановлений законодавством тримісячний термін.

Ухвалою суду від 11.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

28 лютого 2019 року відповідачем 1 до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач 1 посилається на їх безпідставність та зазначає, що позивач, як військовослужбовець строкової військової служби має право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключно за умови, що отримання інвалідності мало місце під час строкової військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби. Позивачу така інвалідність встановлена лише 28.03.2017, тобто пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби. Тому на думку відповідача 1, відсутні підстави для її призначення. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачами враховані правові позиції Верховного Суду саме відносно законодавства, що регулює спірні правовідносини у редакції на час їх виникнення.

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 30.09.1981 по 28.10.1983 проходив строкову військову службу на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав вогнепальне поранення, контузію та захворювання.

У березні 2017 року під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу з 28.03.2017 встановлено ІІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта оглдяу МСЕК Серія 12 ААА № 539717 від 30.03.2017.

У подальшому у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача відповідно до листів ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.04.2018 №6/8/5/605 та фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України від 30.01.2018 № 116/14/5/273 повідомлено позивача, що оскільки інвалідність позивачу встановлено понад визначений законодавством 3-місячний термін, права на одноразову грошову допомогу він не має, підстави у ІНФОРМАЦІЯ_1 для оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги на направлення їх у Департамент фінансів Міністерства оборони України на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення права позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності - 28.03.2017, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу II групи інвалідності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018року (справа №750/5074/17, адміністративне провадження NК/9901/44751/18).

Відповідно до вимог ч.5 ст. 242 КАС України така правова позиція Верховного Суду підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.

Приписами п. 6 ст.16 Закону № 2011-XII в редакції, чинній станом на час встановлення позивачу інвалідності одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

У контексті спірних правовідносин, як зазначає Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 у справі 750/5074/17, саме частина шоста статті 16 Закону N 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Неконституційність такого врегулювання вказаних правовідносин в установленому порядку не визнана.

Аналогічне право закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 № 499.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Таким чином, позивач в розумінні вимог частини шостої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 06.12.2016, тобто станом на час встанолвення інвалідності позивачу з 28.03.2017) є військовослужбовцем строкової військової служби, право якого на отримання одноразової грошової допомоги обмежено настанням інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Враховуючи, що первинне встановлення інвалідності позивачу - 28.03.2017 мало місце в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону № 2011-XII та після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у позивача як військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Суд вважає безпідставними доводи позивача, наведені у позові, щодо необхідності врахування правової позиції, викладеної в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2018 № 759/3173/17. Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача, наведені у позові, щодо необхідності врахування правової позиції Верховного Суду України, викладених в постановах від 18.11.2014 у справі №21-446а14 та від 21.04.2015 у справі № 21-135а15, оскільки в даних судових рішеннях Верховний Суд України не робив висновків щодо застосування правових норм статті 16 Закону № 2011-XII в редакції, чинній з 06.12.2016, щодо призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям стркової служби.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд висновує, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві України, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Судовий збір належить компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судовий збір належить компенсувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький