Справа № 804/6413/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року

Київ

справа №804/6413/13-а

адміністративне провадження №К/9901/8611/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Бившевої Л.І. (суддя доповідач), Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В. розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «АВІАС ПЛЮС» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «АВІАС ПЛЮС» подало до суду позов, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.02.2013 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 084 423,00 грн за основним платежем та в сумі 308 606,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, від 15.02.2013 № про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 365 034,00 грн за основним платежем та в сумі 341 258,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та від 15.02.2013 № про зменшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 7 605,00 грн.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 01.07.2013 адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.02.2013 № , від 15.02.2013 № , від 15.02.2013 № .

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24.03.2015 залишив без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2013.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Господарські операції позивача з контрагентами є реальними, підтверджуються первинними документами, складеними у відповідності до вимог законодавства.

Державна податкова інспекція в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права: статтю 16, пункти 44.1, 44.6 статті 44 , пункт 85.2 статті 85, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункт 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункти 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.'1 статті 139, пункт 149.1 статті 149, пункт 187.1 статті 187, пункти 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05.06.2015 відкрив провадження за касаційною скаргою.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.02.2019 призначив попередній розгляд справи на 26.02.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 15.02.2013 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 084 423,00 грн за основним платежем та в сумі 308 606,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, за податковим повідомленням-рішенням від 15.02.2013 № грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1 365 034,00 грн за основним платежем та в сумі 341 258,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та для зменшення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 15.02.2013 № від'ємного значення з податку на додану вартість в сумі 7 605,00 грн. за червень 2011 року були висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової документальної виїзної перевірки за період з 01.07.2009 по 30.06.2012, про порушення позивачем вимог пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість та до складу валових витрат/витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за господарськими операціями з придбання товару у ТОВ «Оптима Трейд» за договором поставки нафтопродуктів від 02.11.2009 № 1600/2009-АП, у ТОВ «ВІКОНД ОЙЛ» за договором поставки нафтопродуктів від 01.09.2009 № 0109-3-НП та за операціями з придбання підрядних робіт у ТОВ «Добробут-05» за договором від 12.09.2011 № 1209-1/11, які є нереальними, оскільки: товар у ТОВ «ВИКОНД ОЙЛ» придбано не з метою використання в господарській діяльності; позивач здійснив попередню оплату без укладання договору, а ТОВ «Оптима трейд» пізніше визнано банкрутом.

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту за звітні періоди, що передували січню 2011 року, регулювався пунктами 7.2, 7.4, 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а починаючи з січня 2011 року - статтею 198 Податкового кодексу України. Порядок формування платником податку на прибуток підприємств валових витрат за звітні періоди, що передували ІІ кварталу 2011 року, регулювався статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а починаючи з ІІ кварталу 2011 року - статтею 138 Податкового кодексу України.

Аналіз пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств, пункту 138.2, підпункту139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.3, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України свідчить, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов'язково підтверджений податковою накладною, виданою платником податку на додану вартість.

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування валових витрат/витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту. Суди попередніх інстанцій встановили, що видами діяльності підприємства за КВЕД-2010 є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами. На запит контролюючого органу щодо відсутності договорів та попередньої оплати без договору позивач надавав відповідь з наданими поясненнями та документами, зокрема: копіями всіх договорів, проте цим договорам контролюючий орган оцінки не надав. Суди попередніх інстанцій дослідили копії первинних документів, складених щодо господарських операцій: видаткові накладні, податкові накладні, розрахункові документи щодо господарських операцій, та за результатами їх оцінки дійшли висновків про відповідність їх вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та складення щодо реальних господарських операцій з придбання товарів/послуг. При цьому суди встановили факт придбання позивачем товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності та надали оцінку доводам контролюючого органу.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в судах попередніх інстанцій, та є такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду