Справа № 1340/3770/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/376/19; 857/378/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західавіабуд» про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Кухар Н.А., м. Львів, повний текст складено 29.11.2018) та додаткове судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року (суддя першої інстанції Кухар Н.А., м. Львів, повний текст складено 03.12.2018),

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області (ГУ ДФС у Львівській області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західавіабуд» (далі - ТзОВ «Західавіабуд») про стягнення з рахунків у банках 327811,53 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката - задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західавіабуд» судові витрати в сумі 8280 грн.

Із такими рішеннями суду не погодився позивач та оскаржив їх в апеляційному порядку, вважає що рішення прийняті з неправильним та неповним дослідженням доказів, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення та прийняти нове рішення - про задоволення позовних вимог. В обгрунтування вимог зазначає, що оскільки підприємством добровільно у встановлені законом строки не сплачені кошти до бюджету, то за ним рахується податковий борг. Також зазначає про безпідставність стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта Підгайний О.І. у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача Кухарська О.В. у судовому засіданні заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки № 6057/9/13-01-17-04-09 від 12.06.2018 Головного управління ДФС у Львівській області станом на 11.06.2018 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 327811,53 грн.

Згідно інтегрованої картки платника податку, сума заборгованості відповідача становить 327811,53 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем грошових зобов'язань ГУ ДФС у Львівській області 14.03.2018 винесено податкову вимогу форми «Ю» № 23586-17, згідно якої сума податкового боргу станом на 13 березня 2018 року становить 327811,53 грн, яку надіслано платникові податків.

Податкова заборгованість у розмірі 327811,53 грн у відповідача виникла по податку на прибуток приватних підприємств на підставі податкової декларації з податку на прибуток підприємства від 01.03.2018 на суму 740642,00 грн, з яких не сплачено 327811,53 грн.

Вважаючи, що за відповідачем рахується вказана заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами п 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Статтею 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Вимогами п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до матеріалів справи та доводів сторін, відповідач сплатив податкове зобов'язання з податку на прибуток по декларації від 01.03.2018 в сумі 740642 грн.

Однак, частину коштів в сумі 327811,53 грн було направлено контролюючим органом на погашення податкового боргу. Проте, такі дії відповідача є неправомірними з таких підстав.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач оскаржив у судовому порядку податкову вимогу №958-23, відповідно до якої сума податкового боргу ТзОВ «Західавіабуд» за узгодженими податковими зобов'язаннями за платежем «податок на прибуток» станом на 31.03.2015 року становила 195149,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2015 року у справі № 813/2675/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західавіабуд» адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № 958-23 від 01.04.2015. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області відобразити в інтегрованій картці позивача суми сплаченого податку на прибуток за 2014 рік в розмірі 193199,00 грн, відповідно з зареєстрованими ПАТ «Укргазпромбанк» платіжними дорученнями від 27.02.2015: № 4010 на суму 9800,00 грн, № 4011 на суму 9800,00 грн, № 4012 на суму 9200,00 грн, № 4013 на суму 8000,00 грн; № 4014 на суму 8000,00 грн, № 4015 на суму 132800,00 грн; та від 06.03.2015: № 4018 на суму 990,00 грн; № 4019 на суму 990,00 грн; № 4020 на суму 990,00 грн; № 4022 на суму 990,00 грн; № 4023 на суму 990,00 грн; № 4024 на суму 990,00 грн; № 4025 на суму 990,00 грн; № 4026 на суму 990,00 грн; № 4027 на суму 990,00 грн; № 4028 на суму 990,00 грн; № 4029 на суму 990,00 грн; № 4030 на суму 990,00 грн; № 4031 на суму 990,00 грн; № 4032 на суму 990,00 грн; № 4033 на суму 1739,00 грн та суми сплаченого авансового платежу з податку на прибуток за 2015 року в розмірі 52600,00 грн у відповідності із зареєстрованими ПАТ «Укргазпромбанк» відповідно до платіжних доручень № 4035 та № 4036 від 18.03.2015. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишино без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі № 813/2675/15 - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 року у справі № К/800/47420/15 відмовлено Державній податковій інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області повернуто скаржнику.

В мотивувальній частині постанови від 07.07.2015, судом зазначено, що оскільки позивачем вживалися заходи, які зумовлюють вчинення податковим органом дій щодо внесення відповідної інформації до інтегрованої картки, а саме звернення до контролюючого органу із листом № 37/03 від 11.03.2015 року, суд вважає, що відповідачем безпідставно не відображено сплачені відповідно до вищевказаних платіжних доручень податок на прибуток в сумі 193199,00 грн (за виключенням платіжних доручень № 4017 та № 4021 від 06.03.2015 на загальну суму 1980,00 грн) та авансові платежі з податку на прибуток за 2015 рік в сумі 52600,00 грн (за виключенням зарахованих сум за платіжними дорученнями № 4035 та № 4036 від 08.04.2015 на загальну суму 3400,00 грн), та, відповідачем безпідставно обліковується в інтегрованій картці податковий борг, визначений в оскаржуваній податковій вимозі.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2015 у справі № 813/2675/15, яка набрала законної сили, встановлено, що податковий борг за платежем «податок на прибуток» станом на 31.03.2015, відсутній та встановлено сплату ТзОВ «Західавіабуд» авансового внеску з платежу «податок на прибуток» за 2015 рік в розмірі 52600 грн.

Крім того, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу головного управління ДФС у Львівській області №23586-17 від 14.03.2018. Зобов'язано головне управління ДФС у Львівській області відобразити в інтегрованій картці платника товариства з обмеженою відповідальністю «Західавіабуд» суми сплаченого податку на прибуток за 2015 рік в розмірі 323940,00 грн, суми сплаченого податку на прибуток за 2016 рік в розмірі 271412,00 грн, суми сплаченого податку на прибуток за 2017 рік в розмірі 740642,00 грн.

Зазначене рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року, яка набрала законної сили з дати її прийняття.

Отже, встановлено відсутність у відповідача податкового боргу.

Щодо доводів апелянта про безпідставність стягнення витрат на правову допомогу, то такі не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Положеннями частини 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18.10.2018 року у справі № 813/4989/17.

Як вірно враховано судом першої інстанції, відповідачем надано:

- договір № ПД/1_2018 про надання правової допомоги від 02.04.2018 та додаток 1 до договору - тарифи на правничу допомогу.

- витяг з реєстру Адвокатів України, відповідно до якого, адвокат Ільків Олена Володимирівна здійснює діяльність у адвакатському бюро «Андрія П'ятковського «Веблекс».

Відповідно до вказаних документів позивачу надавалась правова допомога:

1. Згідно рахунку на оплату вартості правничої допомоги №ПД/1_2018_09 від 28.09.2018 та акту прийому - передачі наданих послуг № ПД/1_2018_09 від 28.09.2018 адвокатським бюро «Андрія П'ятковського «Веблекс» надано в вересні послуги:

- підготовка відзиву на позовну заяву у справі - 5 год., 1950 грн;

- відправка відзиву позивачу та ЛОАС - 1 год., - 300 грн.

2. Згідно рахунку на оплату вартості правничої допомоги №ПД/1_2018_10 від 31.10.2018 та акту прийому - передачі наданих послуг № ПД/1_2018_09 від 31.10.2018 адвокатським бюро «Андрія П'ятковського «Веблекс» надано в вересні послуги:

- підготовка до судового засідання - 2 год., 600 грн;

- представництво 04.10.2018 у судовому засіданні ЛОАС - 2 год., 1020 грн;

- підготовка письмових пояснень у справі - 3 год., - 1170 грн.

3. Згідно рахунку на оплату вартості правничої допомоги №ПД/1_2018_11 від 26.11.2018 та акту прийому - передачі наданих послуг № ПД/1_2018_11 від 26.11.2018 адвокатським бюро «Андрія П'ятковського «Веблекс» надано в вересні послуги:

- підготовка до судового засідання - 2 год., 600 грн;

- представництво 06.11.2018 у судовому засіданні ЛОАС - 2 год., 1020 грн;

- підготовка до судового засідання - 2 год., 600 грн;

- представництво 22.11.2018 у судовому засіданні ЛОАС - 2год., 1020 грн.

Разом - 8280 грн.

Відповідачем надано виписки з банківського рахунку щодо оплати відповідачем 16.11.2018 - 3870 грн, 21.11.2018 - 7734 грн та 26.11.2018 - 3240 грн.

З урахуванням зазначених доказів, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що сума відшкодування витрат є співмірною із складністю справи та наданими послугами.

Покликання апелянта на на рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», рішення у справі «Ботацці проти Італії» та рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» щодо витрат на правову допомогу є безпідставними, адже в даному випадку гонорар не складав відсоток від ціни позову, а обраховувався саме на підставі фактично наданих адвокатом послуг, з врахуванням тривалості їх надання.

Крім того, предметом позову є стягнення 327811,53 грн, а розмір витрат на правову допомогу 8280 грн, що складає менше 3% від ціни позову.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року та додаткове судове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 1740/3770/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.