Справа № 2540/2858/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2858/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Скалозуб Ю.О.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути податковий борг з орендної плати за землю в сумі 133238,74 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 податковий борг в сумі 133238 (сто тридцять три тисячі двісті тридцять вісім) грн. 74 коп. з орендної плати за землю на р/о 5002 УК у м.Чернігові/м.Чернігів/18010900, код 38054398, Казначейство України (ЕАП), МФС 899998.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що суд першої інстанції не розглянув заяву ОСОБА_3 про розгляд справи в присутності сторін. Вказує, що 02.10.2017 між нею та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу автомобільної стоянки площею 2800 кв.м. та дорожнього покриття площею 660 кв.м., що розташовані на земельній ділянці площею 0,0595 га., дана земельна ділянка була попередньо виділена з земельної ділянки площею 0,1995 га (кадастровий номер НОМЕР_1) в АДРЕСА_1; також, 17.01.2017 між нею та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу 1Л частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. і складається з майстерні з прибудовою літ. Ж-1, ж1 площею 917,0 кв.м та склад ГСМ літ. Г-1 площею 6,2 кв.м., фактично в момент відчуження нерухомого майна до покупців перейшло право користування земельними ділянками, на якій вони розташовані. Таким чином, апелянт вважає, що ГУ ДФС у Чернігівській області було зобов'язано виставити рахунок за користування земельною ділянкою (оренду) з урахуванням вимог п.286.5 ст.286 Податкового Кодексу України. Окрім того, апелянт вказує на оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку 30.01.2018 та не отримання нею жодного рішення за результатами розгляду її скарг.

25.02.2019 від позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Чернігівською міською радою 30.12.2016 укладені наступні договори оренди земельних ділянок :

- Договір № 4322 оренди земельної ділянки: об'єкт оренди - земельна ділянка площею 0,6741 га (кадастровий номер НОМЕР_2) в АДРЕСА_2; термін дії договору - до 27.10.2021;

- Договір № 4322 оренди земельної ділянки: об'єкт оренди - земельна ділянка площею 0,1995 га (кадастровий номер НОМЕР_1) в АДРЕСА_1; термін дії договору - до 27.10.2021.

ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначило відповідачу орендну плату за земельні ділянки прийнявши податкові повідомлення-рішення:

- № від 27.12.2017, яким визначено податкове зобов'язання за 2017 рік за оренду земельної ділянки площею 0,6741 га на підставі договору № 4322 від 30.12.2016 в сумі 102811,73 грн з розрахунку: 96992,20 грн х 106% = 102811,73 грн, де 96992,20 грн - розмір орендної плати за землю відповідно до п.7 договору; 106% - індексація нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що застосовується за 2016р. на підставі п.8 підрозділу 6 розділу XX «Перехідні положення», ст. 289 ПК України;

- № від 27.12.2017, яким визначено податкове зобов'язання за 2017 рік за оренду земельної ділянки площею 0,1995 га на підставі договору № 4322 від 30.12.2016 в сумі 30427, 15 грн з розрахунку: 28704,86 грн х 106% = 30427,39 грн, де 28704,86 грн - розмір орендної плати за землю відповідно до п.7 договору; 106% - індексація нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що застосовується за 2016р.на підставі п.8 підрозділу 6 розділу XX «Перехідні положення» , ст. 289 ПК України.

Зазначені податкові повідомлення-рішення направлені відповідачу поштою за зареєстрованим місцем проживання та отримані останньою особисто 30.12.2017, що підтверджується копією зворотного повідомлення, наявного в матеріалах справи (а.с. 14).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідач 30.01.2018 оскаржила їх в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 26.03.2018 (отримано ОСОБА_3 30.03.2018 відповідно до копії зворотного повідомлення) податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги без задоволення.

ГУ ДФС у Чернігівській області направлено відповідачу податкову вимогу № 3065-17 від 04.04.2018, яка повернулась без вручення, за закінченням терміну зберігання.

Вважаючи, що податкові зобов'язання відповідач не виконує, у зв'язку з чим виник податковий борг з орендної плати за землю, ГУ ДФС у Чернігівській області звернулось до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161), іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону № 161).

Однією з істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ст. 15 Закону № 161).

Порядок зміни орендної плати встановлено ст. 23 Закону № 161, відповідно до якої за згодою сторін орендна плата переглядається за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 288.7 ст.288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянка податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми різними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.2 - 2883 ст. 288 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла з 01.01.2017), розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

Відповідно до п. 289.1, 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку па підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

З огляду на матеріали справи, інформації від органів місцевого самоврядуванні щодо укладання інших договорів оренди земельних ділянок, крім зазначених або внесених змін до них станом на 26.02.2018 до органів ДФС у Чернігівській області не надходило.

Згідно з вимогами Податкового кодексу України, на підставі вищезазначеного, ГУ ДФС у Чернігівській області винесені ОСОБА_3 податкові повідомлення-рішення від 27.12.2017 № та № .

Вказані податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 отримала особисто, що не заперечується і самим відповідачем.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідач 30.01.2018 звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргами, та 30.03.2018 отримала особисто рішення фіскального органу від 26.03.2018.

До суду ОСОБА_3 з позовом про оскарження податкових повідомлень-рішень не зверталась, що, в свою чергу, свідчить про узгодженість податкового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За визначенням, наведеним у пп.14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пп. 56.17.3 п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

В свою чергу, відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції, ОСОБА_3 до суду з позовом не зверталась, а тому, враховуючи вимоги статті 56 Податкового кодексу України ці грошові зобов'язання є узгодженими.

Відповідач узгоджені грошові зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим вони набули статусу податкового боргу відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст.14 ПК України, яким визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг контролюючий орган надсилає йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання податкових повідомлень - рішень.

Податкова вимога № 3065-17 від 04.04.2018 на суму податкового боргу 133406,17 грн. надіслана відповідачу в порядку, встановленому п.58.3 ст.58 ПК України та вважається врученою 07.05.2018, враховуючи вимоги п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України.

У відповідності до п.п.16.1.4 п.16.1. ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлені цим Кодексом.

Згідно п.87.11 ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень, а як наслідок, задоволення позовних вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області в повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про припинення нею підприємницької діяльності, колегія суддів зазначає, що внесення до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення фізичною особою-підприємцем своєї діяльності не означає, що припиняються усі обов'язки, які були прийняті під час здійснення підприємницької діяльності.

Відповідальність фізичної особи-підприємця встановлена у ст. 52 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

В свою чергу, відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина 5 ст. 12 вказаного Закону передбачає, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З наявних в матеріалах справи копій договорів оренди земельних ділянок вбачається, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою припинення договору є, зокрема закінчення строку, на який його було укладено, а підставою розірвання договору є взаємна згода сторін. Право оренди земельної ділянки підлягає державні реєстрації.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, які наявні в матеріалах справи, станом на 23.02.2018 за ОСОБА_3 зареєстроване право оренди вказаних земельних ділянок.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки справу відповідач просила розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Відповідно до ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, відповідач просив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та посилався на вимоги ч. 4 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства.

Проте, ч. 7 статті 260 КАС України наголошує на тому, що частина друга - шоста цієї статті не застосовуються до справ, визначених пунктами 1 - 9 частини шостої статті 12 цього Кодексу.

Відтак, колегія суддів зазначає, що зважаючи на предмет спору та заявлені позовні вимоги, судом першої інстанції вірно зроблено висновком про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко