Справа № 440/537/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. ПолтаваСправа №440/537/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, викладене у повідомленні про повернення виконавчого документу (виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17) стягувачу без прийняття до виконання від 14.01.2019 №38707-33-18/21; стягнення грошових коштів у розмірі 569,97 грн, у тому числі на відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 69,97 грн та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, заподіяних протиправним рішенням відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернув виконавчий лист без прийняття до виконання у зв'язку з недотриманням вимог пункту 1 частини першої статті 4 Закону України" Про виконавче провадження", а саме не вказано прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист. Позивач вказує, що у виконавчому листі вказане прізвище та ініціали посадових осіб, що є достатнім для належного оформлення документу. Також позивач зазначає, що в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" відповідачем не дотримано, встановлений Законом строк для вирішення питання про прийняття до виконання чи повернення стягувачу без прийняття до виконання - три робочі дні з дня його пред'явлення. Крім того, відповідач наголошував, що сума авансового внеску у розмірі 7446,00 грн перебувала у розпорядженні відповідача з 07.12.2018 по 25.01.2019 (49 днів) безпідставно і незаконно. У разі вчасного повернення даних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 на залишок власних коштів на картковому рахунку у розмірі 7446,00 грн могли б нарахуватися відсотки у розмірі 69,97 грн. Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду Департаментом праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, а також морально виснажливої судової тяганини з метою досягнення виконання рішення суду, що мали місце протягом 2018-2019 років, позивача охопило моральне та психологічне виснаження , що неодмінно проявлялося у погіршенні самопочуття, психологічного та фізичного стану, падінні імунного захисту і відповідному почастішанні інфекційних захворювань, а також ускладненні їх перебігу.

Ухвалою суду від 18.02.2019 розгляд даної справи призначено за правилами Розділу 2 Глави 11 "Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ" Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідачів у судове засідання не з'явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі, відзиву на позов не надав.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини третьої статті 205 цього ж Кодексу встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або повідомлення причин неявки.

Частиною четвертою статті 229 Зазначеного вище Кодексу визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Також на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, суд визнав за можливе розглядати справу без участі сторін в письмовому провадженні без здійснення фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши подані документи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 у справі №816/28/17 зобов'язано Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення на альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" з урахуванням висновків суду.

Вказане судове рішення набрало законної сили 10.04.2017.

13.05.2017 Полтавським окружним адміністративним судом на виконання судового рішення у справі №816/28/17 видано виконавчий лист №816/28/17.

Позивач, ОСОБА_1, 29.11.2018 направив на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для виконання заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17.

31.01.2019 позивач отримав повідомлення від 14.01.2019 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17.

Зміст повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання свідчить, що виконавчий документ повернено стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" з тих мотивів, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, зокрема, не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

Не погоджуючись з рішенням державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII/, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 3 та частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вимоги до виконавчого документа визначено статтею 4 Закону №1404-VIII.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Пунктом 23 ДСТУ №4163-2003 "Вимоги до оформлення документів" встановлено, що підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу (-ів) і прізвища.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Розділом III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/ 29432, 29432 /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція/, визначено окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначено загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту другого розділу III Інструкції виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.

Пунктом 4 розділу III Інструкції встановлено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Отже, беручи до уваги вищезазначені норми, у виконавчому документі зазначаються: назва; дата видачі документа; найменування органу; прізвище, ім'я, по батькові; посада посадової особи, яка його видала.

Судом при дослідженні виконавчого листа встановлено, що в ньому зазначено його назву: "ОСОБА_3 №816/28/17"; дату видачі: "13.05.2017"; Найменування органу:"Полтавський окружний адміністративний суд"; Прізвище, ім'я та по батькові особи, яка видала виконавчий документ: "Л.О. Єресько" Посада посадової особи, яка його видала: "Заступник голови суду", Прізвище, ім'я та по батькові особи, яка видала виконавчий документ: "Ю.В. Байрак", Посада посадової особи, яка його видала: "Головний спеціаліст відділу документального забезпечення-канцелярії". ОСОБА_3 документ скріплено печаткою із зображенням Державного Герба України.

Отже, виконавчий лист має всі заповнені реквізити, відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України "Про виконавче провадження" та оформлений належним чином.

За таких обставин, у державного виконавця не було передбачених Законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання та для направлення стягувачу відповідного повідомлення, так як виконавчий лист оформлений належним чином та відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що пункт 1 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII не регулює порядок оформлення виконавчого документа.

Порядок оформлення виконавчого документа визначено частиною третьою статті 4 Закону №1404-VIII, де вказано, що інформація про посадову особу наводиться шляхом зазначення її прізвища та ініціалів.

Вимоги частини третьої статті 4 Закону №1404-VIII узгоджуються із приписами пункту 5.23 ДСТУ №4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", де вказано, що підпис документа здійснюється шляхом зазначення ініціалу(-ів) і прізвища посадової особи.

Оскільки у виконавчому листі Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17 зазначено прізвище та ініціали уповноваженої посадової особи, якою видано виконавчий документ, який підписаний та скріплений печаткою, то він відповідає вимогам, встановленим частиною першою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування повідомлення від 14.01.2019 №38707-33-18/21 про повернення виконавчого документу (виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17) стягувачу без прийняття до виконання.

Процедура повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визначена статті 4 Закону №1404-VIII.

Пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

При вирішенні правомірності дій державного виконавця під час повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, з урахуванням положень частини дев'ятої статті 80 КАС України суд розглядає справу за наявними в ній доказами.

Матеріали справи свідчать, що заяву про прийняття виконавчого листа до виконання разом із оригіналом виконавчого листа №816/28/17 зареєстровано 05.12.2018, а оспорюване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання датоване 14.01.2019.

Враховуючи викладене, суд вважає, що державним виконавцем не виконанні вимоги частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII, а саме не вирішенно питання про повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання у строк три робочих дні з дня його пред'явлення.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 569,97 грн, з них: на відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 69,97 грн та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, заподіяних протиправним рішенням відповідача, суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтовує розмір завданих збитків (упущеної вигоди) несвоєчасним поверненням авансового внеску у розмірі 7446,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_4 (із затримкою на 49 днів).

Абзацом третім частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції /пункт 3 розділу VІ Інструкції/.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, передбачених частиною четвертою статті 4 та частиною третьою статті 5 Закону, сплачений ним авансовий внесок повертається одночасно з винесенням повідомлення.

Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача про відкриття виконавчого провадження, адресована начальнику Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зареєстрована 05.12.2018.

Отже, останнім днем для прийняття рішення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання є 10.12.2018.

Відповідно, авансовий внесок мав бути повернутий на картковий рахунок ОСОБА_4 не пізніше 10.12.2018.

Однак, повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання датоване 14.01.2019.

Авансовий внесок у розмірі 7446,00 грн повернуто державним виконавцем на картковий рахунок позивача 25.01.2019, що підтверджується випискою по картці ОСОБА_4 за період 25.01.2019 - 25.01.2019 та не заперечується відповідачами.

Таким чином, ОСОБА_4 був позбавлений можливості користуватися своїми коштами у розмірі 7446,00 грн у період з 11.12.2018 по 24.01.2019 (45 днів) без законних підстав.

Згідно з приписами частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звернення з вимогою про відшкодування збитків як неодержаних доходів (упущеної вигоди), покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Згідно з умовами та правилами використання кредитних карток АТ КБ "Приватбанк", Тарифами на випуск та обслуговування кредитних карток, а також Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на залишок за миттєвою карткою "Універсальна Gold" (понад 100 грн) за кожен день нараховуються проценти у розмірі 7% з 01.09.2017 (за умови активації депозитної функції в системі Приват24/Розділ "Мої рахунки").

Відповідно до скріншота з банківської системи Приват24/Розділ "Мої рахунки"/"Управління карткою" стосовно картки Універсальна Gold 661287 напроти пункту "Нарахування % на залишок по картці" стоїть значення "Активовано".

Зі змісту повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 14.01.2019 вбачається, що державним виконавцем вирішено повернути авансовий внесок у розмірі 7446,00 грн на рахунок стягувача ОСОБА_4 №9100 в АТ КБ "Приватбанк".

Зі змісту наданої відповідачем довідки за реквізитами АТ КБ "Приватбанк" картка №661287 належить ОСОБА_1 за номером рахунку №9100.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у разі вчасного повернення авансового внеску у розмірі 7446,00 грн на зазначений ОСОБА_1 картковий рахунок, на залишок власних коштів, що утворився б на цьому рахунку у розмірі 7446,00 грн протягом 45-денного строку затримки з перерахуванням банком були б нараховані відсотки у розмірі 64,26 грн (7446,00 грн х 7% / 365 днів х 45 днів).

Таким чином, позивач довів, що він міг і повинен був отримати суму авансового внеску у розмірі 7446,00 грн не пізніше 11.12.2018, однак, неправомірні дії відповідача щодо несвоєчасного повернення коштів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів на відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 64,26 грн шляхом їх стягнення з Міністерства юстиції України, яке є юридичною особою.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, суд приходить до висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов'язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права

При з'ясуванні фактів, з якими Закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статей 1167, 1187 Цивільного кодексу України, які визначають підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 №4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду Департаментом праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, а також морально виснажливої судової тяганини з метою досягнення виконання рішення суду, що мали місце протягом 2018-2019 років, позивача охопило моральне та психологічне виснаження, що неодмінно проявлялося у погіршенні самопочуття, психологічного та фізичного стану, падінні імунного захисту і відповідному почастішанні інфекційних захворювань, а також ускладненні їх перебігу.

Разом з тим, просить стягнути моральну шкоду з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Крім того, на думку позивача, наслідками тяганини у судах є перенесені інфекційні захворювання: 26.03.2018 ГРВІ, 04.04.2018 - гострий трахеобронхіт, 17.04.2018 - ГРВІ, 06.08.2018 - ГРВІ, що траплялись з надзвичайно високою та нетиповою частотою та тяжкістю перебігу.

Однак, лише 29.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, та 14.01.2019 державним виконавцем повернуто виконавчий документ. Тобто, судові розгляди справ з іншим предметом, підставами, учасниками справи, а також перенесені захворювання позивача існували до отримання оскаржуваного у даній справі повідомлення від 14.01.2019.

Позивач не довів в судовому засіданні факту завдання йому моральної шкоди, не надав суду належних доказів того, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування повідомлення від 14.01.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, за яку сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн (за відшкодування збитків та моральної шкоди позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір"), необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підстав вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 139, 205. 229. 243-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39601, рнокпп НОМЕР_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування збитків та моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 14.01.2019 №38707-33-18/21 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання

Стягнути з Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) завдані збитки (упущену вигоду) у розмірі 64,26 грн /шістдесят чотири гривні двадцять шість копійок/ на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39601, рнокпп НОМЕР_1).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39601, рнокпп НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя ОСОБА_5