Справа № 463/2487/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/642/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Нором Н. В. о 15 год 00 хв. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить визнати протиправними і скасувати постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про накладення на боржника штрафів у виконавчому провадженні ВП № 53261457 від 30 березня 2017 року та від 05 травня 2017 року за невиконання судового рішення.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував, що оскаржуваними постановами застосовано штраф за невиконання рішення суду, однак, таке невиконання мало місце з поважних причин, оскільки надання пільг належить до повноважень підприємств та організацій, що надають відповідні послуги, та не залежить від органів соціального захисту. Зазначає, що для виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року у справі 463/1046/16-а в межах виконавчого провадження ВП № 53261457 є необхідним роз'яснення вказаного судового рішення в судовому порядку, оскільки не зрозуміло чи потрібно боржнику визначати право на пільги ОСОБА_1 та членів його сім'ї відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 389.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Меленчука В. І. від 24 січня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53261457 з примусового виконання виконавчого листа № 463/1046/16-а, виданого 05 січня 2017 року Личаківським районним судом м. Львова про зобов'язання Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити ОСОБА_1 та членам його сім'ї пільги (50 % знижки по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива), передбачених статтею 22 Закону України «Про міліцію», починаючи з часу їх припинення, тобто з 07 листопада 2015 року. Встановлено строк тривалістю 10 робочих днів для виконання боржником рішення суду.

Листом від 09 лютого 2017 року № 2603-130 Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про те, що виконання судового рішення та вимог державного виконавця щодо поновлення ОСОБА_1 та членам його сім'ї пільг є неможливим з поважних і незалежних від боржника причин - припинення надання пільг з оплати за користування житлом та комунальними послугами особам, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію», в тому числі, стягувачу та членам його сім'ї. Вказував, що також відсутня можливість їх включення в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги з технічних причин.

21 лютого 2017 року на адресу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області була надіслана вимога щодо виконання судового рішення в повному обсязі.

На виконання вказаної вимоги позивачем поінформовано про надіслання листа від 09 лютого 2017 року № 2603-130 та повторно надіслано копію такого листа.

30 березня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мельником Р. І. винесено постанову про накладення штрафу, згідно з якою за невиконання судового рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/1046/16-а без поважних причин на Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 5100 грн та зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

05 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешком В. М. винесено постанову про накладення штрафу, згідно з якою за повторне невиконання судового рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/1046/16-а без поважних причин на Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 10200 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач без поважних причин не виконував рішення суду, яке набрало законної сили, а тому державним виконавцем правомірно винесено постанови про накладення штрафу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано статтею 63 вищевказаного Закону, згідно з якою за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Посилання позивача на те, що у межах його повноважень неможливо поновити ОСОБА_1 та членам його сім'ї пільги, передбачені статтею 22 Закону України «Про міліцію», оскільки надати пільги з оплати послуг за користування житлом та комунальними послугами вправі лише підприємства та організації, що надають такі послуги, не свідчить про поважність невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк, оскільки реалізація особою права на отримання соціальних гарантій не може бути поставлена у залежність від наявності технічної можливості внесення інформації в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, а також від взаємовідносин органу соціального захисту з підприємствами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідач, як боржник у виконавчому провадженні ВП № 53261457, покликається на неможливість виконання судового рішення доводами проти позовних вимог, які він повинен був заявити під час розгляду справи № 463/1046/16-а по суті. Так само, відповідач мав право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, з яким він не згідний, або звернутись до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані постанови про накладення штрафу на Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради були винесені Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в межах повноважень та відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, слід зазначити, що частиною другою статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Враховуючи викладене вище, а також те, що оскаржувані постанови про накладення штрафу прийняті у зв'язку з невиконанням судового рішення у справі про зобов'язання поновити знижку по оплаті житлово-комунальних послуг, яка не визначена пунктами 1-3 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України, дана справа підлягала розгляду окружним адміністративним судом, що вказує на її розгляд з порушенням правил предметної підсудності.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що справу розглянуто і вирішено неповноважним судом, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2018 року у справі № 463/2487/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.