Справа № 160/1026/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Справа № 160/1026/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -
001.02.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- здійснити перерахунок пенсії за віком з дня призначення пенсії - з 20.04.2018 року - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер платника податку НОМЕР_1) з урахуванням страхового стажу роботи в у ТОВ «Золота пальма» з 20.02.1995 по 01.07.1996 року.
04.02.2019 року ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі №160/1026/19 та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами на 01.03.2019 року (а.с. 3).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.04.2018 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому, на звернення позивача з питань розрахунку стажу листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №9981-18/ІКЦ від 04.07.2018 року було повідомлено, що його страховий стаж складає 38 років 11 місяців 25 днів, а також зазначено, що при підрахунку трудового стажу не було зараховано період роботи у ТОВ «Золота пальма» з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, оскільки в трудовій книжці запис №13 про звільнення з вказаного вище товариства не засвідчено підписом відповідальної особи, що є порушенням вимог п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях. Для підтвердження періоду роботи у ТОВ «Золота пальма» та зарахування до трудового стажу позивачем було надано заяву про перерахунок пенсії від 27.12.2018 року та виписку з наказу про звільнення з ТОВ «Золота пальма» від 03.07.1996 року. Але листом №13/03-18 від 04.01.2019 року відповідач відмовив у здійснені перерахунку, посилаючись на пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Проте, позивач не погоджується з такими висновками пенсійного органу, оскільки, на його думку, Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів).
26.02.2019 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що з 20.04.2018 року перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Згідно із записами трудової книжки позивач працював у ТОВ "Золота Пальма" з 20.02.1995 року (наказ №17 від 10.03.1995 року) по 01.07.1996 року (наказ №20-К від 03.07.1996 року) інженером-механіком, але запис про звільнення не засвідчений підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою, що не відповідає вимогам Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» №58. Так, 06.07.2018 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії, надавши довідку від 03.07.1996 року №14 про період роботи з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, видану ТОВ "Золота Пальма", проте розпорядженням від 13.07.2018 року у перерахунку пенсії було відмовлено через невідповідність наданої для перерахунку довідки вимогам чинного законодавства, а саме відсутній кутовий штамп, назва первинних документів, на підставі яких її видано, їх місце знаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, підпис начальника відділу кадрів, головного бухгалтера. 27.12.2018 року позивач вдруге звернувся із заявою про перерахунок пенсії, надавши виписку з наказу про звільнення від 03.07.1996 року №20-к, видану ТОВ "Золота Пальма", аде відповідачем було відмовлено через невідповідність наданої для перерахунку виписки з наказу вимогам чинного законодавства, а саме відсутній кутовий штамп, назва первинних документів, на підставі яких її видано, їх місце знаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту виписки з наказу первинним документам, підпис керівника, головного бухгалтера. Враховуючи вище викладене, управлінням було направлено лист від 08 січня 2019 року №28/03-18 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про проведення перевірки достовірності видачі довідки від 03.07.1996 року №14 та виписки з наказу про звільнення від 03.07.1996 року №20-к. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивачем порушено строк звернення до суду, визначений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач у квітні 2018 року був повідомлений про неможливість зарахувати до загального стажу період роботи у ТОВ "Золота Пальма" з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, але просить здійснити перерахунок з 20.04.2018 року, однак з позовною заявою звернувся лише 28.01.2019 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійної справи, наявної у матеріалах справи (а.с. 32-69).
06.07.2018 року позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії, надавши довідку від 03.07.1996 року №14 про період роботи з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, видану ТОВ "Золота Пальма" (а.с 58).
Проте, розпорядженням №936/03-18 від 13.07.2018 року у перерахунку пенсії було відмовлено через невідповідність наданої для перерахунку довідки вимогам чинного законодавства, а саме відсутній кутовий штамп, назва первинних документів, на підставі яких її видано, їх місце знаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, підпис начальника відділу кадрів, головного бухгалтера (а.с. 60).
27.12.2018 року позивач вдруге звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії, надавши виписку з наказу про звільнення від 03.07.1996 року № 20-к, видану ТОВ "Золота Пальма" (а.с. 62з).
03.01.2019 року розпорядженням відповідача у перерахунку пенсії було відмовлено через невідповідність наданої для перерахунку виписки з наказу вимогам чинного законодавства, а саме відсутній кутовий штамп, назва первинних документів, на підставі яких її видано, їх місце знаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту виписки з наказу первинним документам, підпис керівника, головного бухгалтера (а.с. 62).
Отже, спір між сторонами виник стосовно не зарахуванням органом Пенсійного фонду України трудового стажу позивача в період з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне державне страхування» (далі Закон №1058-ІV) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2.27 Розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд дійшов висновку, що у особи виникає право на звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії з віком за умов досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 25 років, який підтверджується записами, наявними у трудовій книжці. При цьому, законодавцем визначено порядок підтвердження стажу роботи у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Також необхідно зазначити, що за приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Із матеріалів пенсійної справи та копії трудової книжки БТ-І №7337406, вбачається, що позивач працював у ТОВ "Золота Пальма" з 20.02.1995 року (наказ № 17 від 10.03.1995 року) по 01.07.1996 року (наказ № 20-К від 03.07.1996 року) інженером-механіком, при цьому зазначені записи не містять неправильностей чи неточностей та відповідають вимогам Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Крім того, позивачем були надані уточнюючі довідки, зокрема довідку від 03.07.1996 року №14 про період роботи з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, видану ТОВ "Золота Пальма" та виписку з наказу про звільнення від 03.07.1996 року № 20-к, видану ТОВ "Золота Пальма", які безпідставно не були враховані відповідачем.
З огляду на викладене, є безпідставними доводи відповідача щодо відсутності підпису керівника підприємства, що засвідчує запис про звільнення, оскільки вони суперечать приписам пункту 2.27 Розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та обставинам, встановленим у ході розгляду справи.
Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску строку для звернення до суду, оскільки кожного разу підстави для звернення із заявами для перерахунку були різними (06.07.2018 року позивачем було надано довідку від 03.07.1996 року №14 про період роботи з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, видану ТОВ "Золота Пальма", 27.12.2018 року було надано виписку з наказу про звільнення від 03.07.1996 року № 20-к, видану ТОВ "Золота Пальма"), отже позивачем не порушено строку, передбаченого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Надаючи оцінку діям відповідача щодо не зарахування до страхового стажу роботи у ТОВ «Золота пальма» з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, суд вважає їх протиправними та такими, що суперечать обставинам, встановленим в ході судового розгляду справи.
Також, суд дійшов висновку, що підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи для призначення пенсії за віком період роботи у ТОВ «Золота пальма» з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що субєкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобовязань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.
Відповідно до ОСОБА_3 Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_4 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення субєкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського Суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення субєкта владних повноважень.
Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України Про судове рішення в адміністративній справі №7 від 20.05.2013 року суд може ухвалити постанову про зобовязання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли субєкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого субєкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень субєкта владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій.
За приписами пункту 4 ч. 2 ст. 245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дій.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року у ТОВ "Золота Пальма", а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.
Здійснити перерахунок пенсії за віком з дня призначення пенсії - з 20.04.2018 року - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер платника податку НОМЕР_1) з урахуванням страхового стажу роботи в у ТОВ «Золота пальма» з 20.02.1995 року по 01.07.1996 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець