Справа № 520/12520/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №520/12520/16-а

провадження №К/9901/21914/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Білоуса О. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 520/12520/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_1 - Македонської Ірини Олександрівни на постанову Київського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Калініченко Л. В., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Золотнікова О. С., суддів: Осіпова Ю. В., Скрипченка В. О.

І. Суть спору

1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у м. Одесі ДПП) про визнання протиправними дії інспектора патрульної поліції 2-го батальйону 3-ої роти УПП у м. Одесі ДПП Пленокоса Кирила Аркадійовича та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 114539 від 26 серпня 2016 року.

2. В мотивування позову позивач зазначає, що 26 серпня 2016 року він, керуючи автомобілем "LEXUS GS 300", реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Дегтярній у місті Одесі у напрямку площі Льва Толстого та, проїжджаючи перехрестя, здійснив вимушену зупинку, оскільки його дитина себе погано почувала.

2.1. Водночас працівник поліції зауважив, що позивач здійснив зупинку на перехресті та ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив підпункти "г", "ґ" пункту 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

2.2. Позивач стверджує, що лейтенант Пленокос К. А., отримавши документи, почав перевіряти їх по усім можливим базам МВС на наявність будь-яких порушень, після чого повідомив, що буде складати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Однак, позивач, будучи обуреним поведінкою патрульного поліцейського, заявив, що в такому випадку, він бажає додати до постанови свої письмові пояснення, оскільки своєї провини не вбачає, не згодний із тим, що ним вчинене адміністративне правопорушення, оскільки фактично зупинки не здійснював, а призупинив автомобіль, заїхавши на узбіччя щоб не заважати дорожньому руху, не створювати небезпеки для інших учасників дорожнього руху, з метою перевірки стану дитини, яка почувала себе погано та скаржилася на біль в животі.

2.3. Вважаючи постанову серії ПС2 № 114539 від 26 серпня 2016 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. неправомірною, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про її скасування.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Інспектором патрульної поліції 2-го батальйону 3-ої роти УПП у м. Одесі ДПП Пленокосом К. А. прийнято постанову серії ПС2 № 114539 від 26 серпня 2016 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

4. Так, 26 серпня 2016 року о 13 год. 55 хв. у місті Одесі під час патрулювання інспектором патрульної поліції Пленокосом К. А. було помічено порушення, а саме як водій ОСОБА_1, кермуючи автомобілем марки "LEXUS GS 300", реєстраційний номер НОМЕР_1, в місті Одесі, по вулиці Дегтярній, 17, здійснив зупинку/стоянку на перехресті та ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив підпункти "г", "ґ" пункту 15.9 Правил дорожнього руху.

5. Відповідно до наданих відеозаписів з нагрудної камери поліцейського суди попередніх інстанцій встановили, що інспектор патрульної поліції запитував ОСОБА_1 про причину зупинки, однак останній не повідомляв інспектора патрульної поліції про вказані у позовній заяві обставини, а лише повідомляв, що він відмовляється надавати жодні пояснення згідно зі статтею 62 Конституції України, почав запитувати у інспектора зміст норм чинного законодавства України та писати пояснення на чистому аркуші. При цьому, пояснення позивача стосовно причини вимушеної зупинки в стані крайньої необхідності, а також факту перебування в автомобілі малолітньої дитини не знайшли свого підтвердження.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

6. Постановою Київського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року, в позові відмовлено.

7. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною.

8. Зазначена позиція була підтримана і Одеським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Касаційне оскарження

9. У касаційній скарзі адвокат позивача - Македонська І. О., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі.

10. В обґрунтування касаційної скарги вказує на помилковість висновку судів попередніх інстанцій, оскільки відеозаписи, які надано відповідачем є недопустимими доказами, що виключає можливість покладення відомостей, відображених в таких відеозаписах в основу доказової бази у справі.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

11. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

12. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

13. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

16.1. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

17. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

18. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

19. Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

20. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

21. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

22. Згідно з пунктом 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, -документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

23. Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

24. В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

25. У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

26. Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

26.1. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

27. За змістом пункту 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

28. Підпунктами "г" та "ґ" пункту 15.9 Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі та на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

29. Відповідно до статті 52 Закону України "Про дорожній рух" контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

30. За змістом статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

31. Статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

32. Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

VI. Позиція Верховного Суду

33. Аналіз положень статті 258 КУпАП дає підстави для висновку про надання Національній поліції права не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

34. Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

35. Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, в тому числі, передбачених статтею 122 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов'язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

36. З оскаржуваної постанови вбачається, що 26 серпня 2016 року о 13 год. 55 хв. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем "LEXUS GS 300", реєстраційний номер НОМЕР_1, в місті Одесі, по вулиці Дегтярній, 17, здійснив зупинку/стоянку транспортного засобу на перехресті та ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив підпункти "г", "ґ" пункту 15.9 Правил дорожнього руху, що призвело до скоєння адміністративного правопорушення, за яке частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

37. Факт вчинення водієм ОСОБА_1 зупинки транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини підтверджується наданим відеозаписом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції.

38. При цьому, під час з'ясування обставин вчиненого правопорушення позивач не повідомив інспектора патрульної поліції про причину зупинки транспортного засобу з порушенням Правил дорожнього руху, а зазначив лише, що відмовляється надавати пояснення, посилаючись на приписи статті 62 Конституції України.

39. Посилання на допущення інспектором етичних правил поведінки працівника поліції, а також застосування ним формального підходу до розгляду справи про адміністративне правопорушення не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки не вплинули на правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у зв'язку з встановленням факту вчинення позивачем порушення підпунктів "г", "ґ" пункту 15.9 Правил дорожнього руху, яке доведено відповідачем у судах першої та апеляційної інстанцій.

40. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

41. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

42. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Македонської Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

2. Постанову Київського районного суду міста Одеси від 24 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус