Справа № 304/1363/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/220/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі № 304/1363/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Ганько І.І.,

час ухвалення рішення - 19.11.2018 року, 09:42 год,

місце ухвалення рішення - м. Перечин,

дата складання повного тексту рішення - 20.11.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом до відповідача - Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просила (з врахуванням уточнених позовних вимог) визнати протиправною відмову Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у перерахунку пенсії, зобов'язати останнє здійснити їй перерахунок пенсії з урахуванням фактичного трудового стажу за час роботи в колгоспі « 31 річниця Жовтня», КСГП «Ужанське» - 23 роки 7 місяців, зарахувати їй у стаж роботу та заробітну плату у розмірі 16241,82 грн. за грудень 2014 року у Ремонтно-будівельному управлінні дочірнього підприємства «Прикарпат Західтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, призначити пенсію із загального трудового стажу 38 років 24 дні та застосувати коефіцієнт стажу та середню заробітну плату за 2012, 2013, 2014 роки у розмірі 2960,62 грн.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії. Зобов'язано Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 періоди її роботи з 01 січня по 13 травня 1987 року в колгоспі « 31 річниця Жовтня» у розмірі 4 місяці 13 днів та з 01 січня 1993 року по 31 березня 2000 року в колективному сільськогосподарському підприємстві «Ужанське» у сумі 7 років 3 місяці. Зобов'язано Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з урахуванням зарахованих періодів роботи, починаючи з 01 вересня 2017 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відсутність у відповідача повної інформації про розмір виплаченої заробітної плати та сплаченого ЄСВ станом на день призначення пенсії свідчить про недотримання вимог положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; при цьому, апелянт не може нести відповідальність за недотримання відповідачем вимог чинного законодавства. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до даних персоніфікованого обліку застрахованої особи позивача (форма ОК-5) станом на 05 січня 2015 року відомості про суму її заробітку для нарахування пенсії та сплату страхових внесків за грудень 2014 року відсутні, а наявна інформація тільки за листопад 2014 року, оскільки така інформація у відповідача мала бути. Крім того, навіть при несвоєчасному отриманні інформації про виплачену заробітну плату за грудень 20014 року та сплачений ЄСВ за цей місяць відповідач згідно з п.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2015 року зобов'язаний був здійснити перерахунок пенсії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови з задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зобов'язати Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати їй у стаж роботу та заробітну плату у розмірі 16241,82 грн. за грудень 2014 року у Ремонтно-будівельному управлінні дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, та застосувати коефіцієнт стажу та середню заробітну плату за 2012, 2013, 2014 роки у розмірі 2960,62 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 30 грудня 2014 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області (правонаступник - Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням від 06 січня 2015 року (протокол № 1003) ОСОБА_1 призначено пенсію із розрахунком загального стажу роботи 37 років 3 місяці 24 дні.

22 серпня 2017 року позивач звернулася до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про перерахунок пенсії за віком, мотивуючи це тим, що при визначенні розміру пенсії неправильно визначено загальний трудовий стаж та не в повній мірі враховано заробіток у розмірі 16241,82 грн. за грудень 2014 року.

Листом №19/Є-99-01 від 04 вересня 2017 року Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повідомило позивача про те, що при обчисленні стажу роботи, зокрема, враховано період її перебування у відпустці по догляду за дитиною з 14 травня 1987 року по 20 березня 1988 року на підставі архівної довідки № 372 від 22 грудня 2014 року; а період до оформлення зазначеної відпустки, тобто з 01 січня по 13 травня 1987 року та після перейменування колгоспу « 31 річниця Жовтня» в КСП «Ужанське» - 03 листопада 1992 року стаж врахований за фактично відпрацьований період. Таким чином, загальний стаж складає 37 років 3 місяці 24 дні Крім того, у зв'язку з відсутністю на момент звернення позивача про призначення пенсії - 30 грудня 2014 року відомостей персоніфікованого обліку за грудень 2014 року, тому такі відомості взяті за попередній місяць - листопад. Щодо можливості зарахування до страхового стажу грудня 2014 року, то позивач має право звернутися з заявою про перерахунок пенсії, при цьому відповідно до п.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок буде здійснено із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який застосовувався під час призначення пенсії.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області неправомірно відмовило у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 періоду з 01 січня по 13 травня 1987 року, оскільки такий включається в загальний трудовий стаж; також підлягає включенню до загального трудового стажу в повному обсязі період роботи позивача з 01 січня 1993 року по 31 березня 2000 року (07 років 3 місяці); належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з урахуванням зарахованих періодів роботи, починаючи з 01 вересня 2017 року. Разом з тим, відповідач при обчисленні пенсії позивачу правомірно врахував дані про заробіток за місяць роботи, що передував місяцю подання заяви про призначення пенсії, а саме: листопад 2014 року та застосував середню заробітну плату в Україні за 2011, 2012, 2013 роки, тобто, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тому позов у частині зарахування позивачу у стаж роботи та заробітної плати у розмірі 16241,82 грн. за грудень 2014 року у Ремонтно-будівельному управлінні дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, а також застосування коефіцієнту стажу та середньої заробітної плати за 2012, 2013, 2014 роки у розмірі 2960,62 грн. не підлягає до задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Щодо позовної вимоги про незарахування відчовідачем до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 01 січня по 13 травня 1987 року, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині їх задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи.

Згідно з п.1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 189 від 09 квітня 2008 року, тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син, що стверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 17 грудня 2014 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання правління колгоспу «31 річниця Жовтня» № 8 від 13 травня 1987 року ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною з оплатою щомісячної допомоги з 14 травня 1987 року по 20 березня 1988 року.

Згідно з ст.179 КЗпП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалістю п'ятдесят шість календарних днів до родів і п'ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох і більше дітей - сімдесят) календарних днів після родів і, за їх бажанням, при наявності загального трудового стажу не менше одного року частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку одного року з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч.4 ст.5 Конвенції 132 про оплачувані відпустки відповідно до умов, які визначаються компетентним органом влади чи іншим відповідним органом у кожній країні, відсутність на роботі з таких причин, як хвороба, нещасний випадок чи відпустка по вагітності та пологах, які не залежать від зацікавленої особи, що працює за наймом, зараховується до стажу роботи.

Довідкою № 344 стверджується, що у 1987 році ОСОБА_1 фактично вироблено у виробництві 74 трудодні при встановленому мінімумі 200 трудоднів.

Враховуючи факт тимчасової непрацездатності позивача у зв'язку з вагітністю та пологами, відповідно до ст.56 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» їй враховується час роботи за фактичною тривалістю, що свідчить про неправомірність відмови відповідача щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду з 01 січня по 13 травня 1987 року.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність включення до загального трудового стажу в повному обсязі періоду роботи позивача з 01 січня 1993 року по 31 березня 2000 року (07 років 3 місяці), оскільки такий підтверджується відповідними записами в трудовій книжці ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з урахуванням зарахованих періодів роботи, починаючи з 01 вересня 2017 року відповідно до положень ч.4 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 оскаржує рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі № 304/1363/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати їй у стаж роботу та заробітну плату у розмірі 16241,82 грн. за грудень 2014 року у Ремонтно-будівельному управлінні дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, та застосувати коефіцієнт стажу та середню заробітну плату за 2012, 2013, 2014 роки у розмірі 2960,62 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами ст.24 та 40 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.24 цього Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Відповідно до ч.2 ст.40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У разі відсутності на день призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення наявна середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до ч.5 ст.10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою: Зв = З + Зд, де: Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу). У разі якщо сума страхових внесків, сплачена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), для обчислення пенсії враховується розмір мінімальної заробітної плати; Зд - сума заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої ч.3 ст.24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу) або з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати.

П. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, передбачає, що після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулася до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії 30 грудня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних персоніфікованого обліку застрахованої особи ОСОБА_1 (форма ОК-5) станом на 05 січня 2015 року наявні відомості про суму її заробітку для нарахування пенсії та сплату страхових внесків за листопад 2014 року, разом з тим, за грудень 2014 року така інформація відсутня.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при обчислення пенсії ОСОБА_1 правильно врахував дані про заробіток за місяць роботи, що передував місяцю подання заяви про призначення пенсії, - листопад 2014 року, що узгоджується з приписами ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п.4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що інформація про сплату страхових внесків за грудень 2014 року станом на 05 січня 2015 року мала бути у відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 р.III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів та зборів України № 454 від 09 вересня 2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2013 року за № 1628/24160, страхувальники зобов'язані формувати та подавати до органів Пенсійного фонду звіт не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом; звітним періодом є календарний місяць. Тобто, інформація про сплату страхових внесків за грудень 2014 року у системі персоніфікованого обліку застрахованої особи (форма ОК-5) могла з'явитися не раніше 20 січня 2015 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області правомірно застосувало середню заробітну плату в Україні за 2011, 2012, 2013 роки, оскільки заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається з врахуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а позивач із відповідною заявою про призначення пенсії звернулася 30 грудня 2014 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15, та постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № К/9901/16/17 і 21 серпня 2018 року у справі № 497/489/17 і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 стажу за грудень 2014 року, оскільки таке зарахування можливе виключно за умов, передбачених ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії проводжувала працювати, разом з тим, судом встановлено та сторонами не заперечувався той факт, що позивач після призначення пенсії не працювала, а вказана норма закону на неї не поширюється.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині зарахування позивачу у стаж роботи та заробітної плати у розмірі 16241,82 грн. за грудень 2014 року у Ремонтно-будівельному управлінні дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів, а також застосування коефіцієнту стажу та середньої заробітної плати за 2012, 2013, 2014 роки у розмірі 2960,62 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог в частині відмови та підставності позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 листопада 2018 року у справі № 304/1363/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.