Справа № 826/4609/17
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4609/17 Суддя першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби Анни Володимирівни, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про визнання протиправною бездіяльності та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби А.В. індексний номер 29101886 від 05 квітня 2016 року, яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 з розміром частки - 1 на ОСОБА_3

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року провадження у справі за вказаним адміністративним позовом було закрите.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що між ним та ОСОБА_3 відсутній спір про право власності, а предметом позову є виключно дії державного реєстратора. У зв'язку з чим позивач вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що метою звернення до суду з даним позовом є захист права власності на майно, у зв'язку з чим такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Також відповідач повідомив, що аналогічний позов у січні 2019 року був поданий до Святошинського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства.

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану ухвалу, а підстави для її скасування відсутні.

Третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечила та про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що згідно договору купівлі-продажу від 08 січня 1979 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частинах кожна придбали житловий будинок в АДРЕСА_1.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 22 лютого 1990 року був укладений договір про визначення порядку користування зазначеним будинком.

Відповідно до договору дарування жилого будинку від 17 лютого 1994 року ОСОБА_5 подарувала 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 Згідно вказаного договору житлова площа зазначеного будинку становить 109, 3 кв.м.

У технічному паспорті на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_1, що складений 29 грудня 1987 року загальна площа будинку складає 235,1 кв.м, а житлова - 109,3 кв.м. Також у зазначеному технічному паспорті виділені квартира 1 із загальною площею 131,1 кв.м. та житловою площею 54,5 кв.м. і квартира 2 із загальною площею 104 кв.м. та житловою площею 54,8 кв.м. Разом з тим, виділ частки кожного із співвласників житлового будинку в натурі не здійснювався.

Рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби А.В. індексний номер 29101886 від 05 квітня 2016 року було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 з розміром частки - 1. Відповідний запис внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30 березня 2016 року.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію права власності на зазначений будинок.

Разом з тим, рішенням від 24 січня 2017 року № 33543068 позивачу було відмовлено у державній реєстрації прав з посиланням на те, що згідно договору дарування від 17 лютого 1994 року ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку, в технічному паспорті зазначені квартира 1 та квартира 2, проте в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності на квартиру 2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 із зазначенням розміру частки - 1.

З огляду на те, що рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби А.В. індексний номер 29101886 від 05 квітня 2016 року створило перешкоди у реєстрації права власності, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Додатково позивач зазначив, що вказане рішення було прийняте на підставі підробленого технічного паспорта на житловий будинок від 17 березня 2014 року.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України у редакції, чинній на час вирішення справи, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом вказаної норми права обов'язковою ознакою справи адміністративної юрисдикції, окрім наявності у складі учасників процесу суб'єкта владних повноважень, також є публічно-правових характер спору, що виник між ними.

Натомість у даному випадку, як вірно зазначив суд першої інстанції, публічно-правові відносини між сторонами у справи - відсутні.

Рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хиби А.В. індексний номер 29101886 від 05 квітня 2016 року було здійснено державну реєстрацію права власності не за позивачем, а за іншою особою.

Ознаки публічно-правового спору викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верхового Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 826/7122/15, відповідно до якої до публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право власності на квартиру 2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи - ОСОБА_3, а не позивача.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 826/7122/1, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом як власник 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначав, що без виділення частки кожного із співвласників будинку в натурі, відповідач здійснив державну реєстрацію права власності на частину будинку за ОСОБА_3 із зазначенням даних про неї як єдиного власника такої частин. Також ОСОБА_1 вказував на те, що державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена за ОСОБА_3 на підставі підробленого технічного паспорту від 17 березня 2014 року, який містив відомості про площу квартири № 2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, яка перевищує площу всього будинку, зазначену в технічному паспорті від 29 грудня 1987 року.

Так, згідно з технічним паспортом, що складений 29 грудня 1987 року, загальна площа будинку складає 235,1 кв.м, а житлова - 109,3 кв.м. Натомість відповідно до технічного паспорту, що виготовлений 17 березня 2014 року, загальна площа квартири 2, яка є частиною будинку, становить 320,4 кв.м., а житлова - 132,4 кв.м.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_1 не є учасником правовідносин, що виникли між державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибою А.В. та ОСОБА_3 Також зазначені у позовній заяві підстави позову вказують на існування між позивачем та третьою особою спору щодо відповідності документів, поданих державному реєстратору, вимогам закону.

Крім того, під час судового засідання позивач підтвердив, що аналогічний спір на даний час розглядається у Святошинському районному суді м. Києва в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у даній справі з посиланням на те, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 18 грудня 2018 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року про закриття провадження у справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 26 лютого 2019 року.