Справа № 826/4114/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2019 року № 826/4114/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

та представників сторін:

від позивача - Долич О.В.,

від відповідача - Корчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України
провизнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» (далі - позивач, ПАТ «Банк Михайлівський») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач-1, Офіс ВПП ДФС), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2, ДФС України) про визнання незаконними та скасування рішень № від 17.01.2018, № від 17.01.2018, № від 17.01.2018, № від 17.01.2018, №6817/6/99-99-11-02-0225 від 23.02.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку та його подальшої ліквідації, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» по відношенню до норм інших нормативі правових актів, в тому числі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Як стверджує позивач, з дати запровадження тимчасової адміністрації по дату завершення періоду перевірки (тобто з 23.05.2016 по 31.05.2017), всі платежі зі сплати єдиного соціального внеску при виплаті заробітної плати та іншого нарахованого доходу (поточні платежі у період тимчасової адміністрації та ліквідації Банку за застрахованих осіб-працівників) здійснюються вчасно та в повному обсязі, з визначенням у платіжних документах відповідного строку, за який сплачується єдиний соціальний внесок, та поданням відповідної звітності до органів доходів і зборів та Пенсійного фонду України щодо конкретних застрахованих осіб, за яких сплачується єдиний соціальний внесок. Позивач вказує на те, що публікація про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» була здійснена в газеті «Голос України» №132 (6386) від 16.07.2016, а тому визначений законодавством строк для виставлення кредиторських вимог тривав з 16.07.2016 по 15.08.2016 включно. У вказаний період відповідачем-1 були направлені до Банку кредиторські вимоги (від 20.07.2016 за №15717/10/28-10-17-2-24) на загальну суму 485290,16 грн, до яких включені вимоги від сплати податку на додану вартість. Вказані вимоги акцептовані Банком. При цьому, в акцептованій вимозі та/або у зазначений період вимоги щодо включення акцептованих вимог кредиторів заборгованості з єдиного соціального внеску у загальній сумі 1311035,46 грн, що виникла в травні 2016 року (а саме 19.05.2016 та 20.05.2016), або будь-які інші вимоги щодо єдиного соціального внеску, відповідачем-1 не заявлялись, незважаючи на те, що відповідач-1 мав всю необхідну інформацію для розрахунку боргу та включення його до кредиторської вимоги у визначений законом строк. На думку позивача, з урахуванням погашення вимог зі сплати єдиних соціальних внесків, що виникли у травні 2016 року на підставі ч.1 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутності фактів несвоєчасного та/або неповного перерахування (неперерахування) сум єдиного соціального внеску Банком починаючи з 23.05.2016, відсутні підстави та база для нарахування штрафу та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.07.2016 до 31.05.2017. Також, на думку позивача, рішення відповідача-2 про результати розгляду скарг суперечить чинному законодавству, а саме прийнято в порушення норм ст.ст.36, 46, ч.8 Розділу X Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також прийняте необґрунтовано - тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено, адже доводи позивача проігноровані при його прийнятті.

Відповідач-1 позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки рішення прийняті правомірно та у відповідності із вимогами законодавства в результаті виявлених під час перевірки порушень. Відповідач-1 стверджує, що рішення від 17.01.2018 за №№, , винесені за період до початку дії тимчасової адміністрації. Крім того, відповідач-1 зазначив, що заявлення кредиторських вимог - це окрема процедура, яка передбачає власний порядок реалізації і не має жодного відношення до оскаржуваних рішень про застосування штрафних санкцій.

Відповідач-2 позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки рішення ДФС України №6817/6/99-99-11-02-0225 від 23.02.2018 про результати розгляду скарги жодним чином не порушує права позивача, так як позивач не позбавлений права оскаржувати в судовому порядку зазначені рішення про застосування до нього штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2018 позовну заяву ПАТ «Банк Михайлівський» залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених судом недоліків.

23.04.2018 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 10.10.2018 постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і заперечив проти його задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представника позивача, а також заперечення представника відповідача по суті позовних вимог, розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи і не спростовується сторонами, на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матвійчук Г.О. у справі №757/32147/17-к від 22.06.2017 про призначення позапланової документальної виїзної перевірки ПАТ «Банк Михайлівський» та наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.11.2017 за №2639, Офісом ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Банк Михайлівський» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні операцій з виплати доходів на користь фізичних осіб та нарахування й сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.05.2017, за результатами якої складено акт №1/28-10-43-01/38619024 від 02.01.2018.

В ході перевірки було встановлено порушення, зокрема, допущені позивачем в частині перерахування єдиного соціального внеску:

- п.п.1 п.2 ст.6, п.п.1 п.1 ст. 7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого: контролюючим органом донараховано єдиного соціального внеску на загальну суму 5392,96 грн, в тому числі: за серпень 2015 року на суму 4968,00 грн; за вересень 2015 року на суму 212,48 грн; за жовтень 2015 року на суму 212,48 грн. Порушення виправлено самостійно у Звітах за вересень, листопад 2015 року на 5392,96 грн;

- абз.2 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині неповної сплати єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) за травень 2015 року була виплачена заробітна плата (авансові платежі) без одночасної сплати єдиного внеску (у розмірі 36,8%) суму 1311035,46 грн;

- п.2 ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахунком документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на нараховується єдиний внесок за травень 2015 року на загальну суму 1311035,46 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено рішення від 17.01.2018:

- №, яким за виявлене порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачу донараховано 5392,96 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період серпень - жовтень 2015 року та застосовано штрафні санкції в розмірі 1099,84 грн;

- №, яким до позивача на підставі п.6 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні санкції у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 10 % таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум 131103,55 грн за період травень 2016 року;

- №, яким до позивача на підставі п.2 ч.12 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за порушення вимог, передбачених ч.2 ст.24 цього Закону, застосовано штрафні санкції у розмірі 1311035,46 грн;

- №, яким до позивача на підставі ч.9 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування застосовано 20% з 01.01.2015 за період з 21.07.2016 по 31.05.2017 штраф у розмірі 764623,47 грн та нараховано пеню у розмірі 224103,68 грн (0,1 % суми недоїмки).

У позовній заяві позивач зазначив, що оскаржувані рішення були отримані ним 17.01.2018.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями, позивач 26.01.2018 оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України.

За результатами розгляду скарг, рішенням від 23.02.2018 за №6817/6/99-99-11-02-0225 скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача, суд бере до уваги наступне.

Щодо рішення рішенням ДФС України від 23.02.2018 за №6817/6/99-99-11-02-0225 про результати розгляду скарг, суд зокрема враховує.

Так, згідно із абзацом 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Відповідно до частини 14 цієї ж норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Також, пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Водночас, частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає завдання адміністративного судочинства як справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частина 1 статті 5 цього ж Кодексу гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З огляду на викладене вище, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Зі змісту оскаржуваного рішення ДФС України вбачається, що відповідачем-2 залишено без змін рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 17.01.2018 №, №, №, №, а скарги позивача - без задоволення.

У той же час, згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 по справі №826/3662/16 (адміністративне провадження №К/9901/57675/18) оскаржуване рішення саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку.

Разом із тим, шляхом оскарження та прийняття за результатами розгляду скарги позивача рішення, ним, як платником податків реалізоване право на альтернативне, досудове оскарження, при якому об'єктом захисту є право на розгляд скарги та справедливе прийняття рішення за результатами її розгляду, суб'єктами владних повноважень (першим та другим відповідачами) реалізований обов'язок розгляду скарг та прийняття рішень, як способу реалізації владних управлінських функцій.

Відтак, межі розсуду про відсутність правових наслідків при залишенні скарг без задоволення не може обмежуватись виключно результатом прийняття рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення ДФС України №6817/6/99-99-11-02-0225 від 23.02.2018 про результати розгляду скарги було прийнято у відповідності до зазначених вище норм законодавства.

Отже, вказане рішення саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, а, відтак, рішення ДФС України №6817/6/99-99-11-02-0225 від 23.02.2018 про результати розгляду скарг безпосередньо не порушує права та інтереси позивача, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно оскаржуваних рішень від 17.01.2018 за №№, , , 1, суд, при вирішенні питання щодо їх правомірності виходить з такого.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено порушення, зокрема: невірно встановлено розмір єдиного внеску до ФОП на який нараховується єдиний внесок у серпні 2015 року на суму 4968,00 грн (застосовано розмір єдиного внеску 8,41%, як працюючого інваліда) ОСОБА_3, що призвело до заниження нарахованого єдиного внеску (у розмірі 36,8%), у звіті за серпень 2015 року на суму 4968,00 грн та у звіті за вересень 2015 року завищено нарахування єдиного внеску на суму 4968,00 грн по працівнику ОСОБА_3, чим порушено ч.5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Порушення виправлено самостійно у листопаді 2015 року.

Перевіркою правильності нарахування та утримання єдиного внеску із сум допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, допомоги або компенсації відповідно до законодавства виявлено порушення: занижено суму нарахування єдиного внеску допомоги по тимчасові непрацездатності (у розмірі 33,2%) на загальну суму 424,96 грн, у звітах, а саме: у вересні та жовтні 2015 року, а також завищено суму нарахованого єдиного внеску допомоги по тимчасовій непрацездатності (у розмірі 33,2% в листопаді 2015 року на суму 424,96 грн, чим порушено п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Порушення виправлено самостійно у листопаді 2015 року.

Крім того, перевіркою питань щодо пропорційності сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, встановлено порушення: у травні була виплачена заробітна плата (авансові платежі) без одночасної сплати єдиного внеску (у розмірі 36,8 %) на загальну суму 1311035,46 грн.

Отже, на думку контролюючого органу, позивачем порушено порядок сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) п.1 ч.2 ст.6 абз.2 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за травень 2016 року була виплачена заробітна плата (авансові платежі) без одночасної сплати єдиного внеску (у розмірі 36,8%) на загальну суму 1311035,46 грн. Також, банком порушено порядок прийняття розрахункових документів для сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) п.2 ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за травень 2016 року на загальну суму 1311035,46 грн.

Не погоджуючись із доводами контролюючого органу, позивач вказує, що оскаржувані рішення є протиправними в повному обсязі з огляду на те, що штраф та пеня застосовані під час процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банка припиняється застосування до банку, який ліквідується, будь-яких штрафних санкцій.

Пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються: фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У частині десятій статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зазначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, пунктом 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація банку визначається як процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Абзац 1 та 2 частини 3 статті 46 цього ж Закону (у редакції Закону України від 04.07.2014 №1586-VII), встановлює під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції Закону України від 16.07.2015 № 629-VIII) зазначено, що вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 за №629-VIII, який набрав чинності 12.08.2015, виключено пункт 4 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З аналізу частини другої статті 46 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що такою врегульовано виключно дату з якої припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій, а саме з дня призначення уповноваженої особи Фонду (особа яка виконує функції з ліквідації банку).

Натомість абзацом 1 частини 3 статті 46 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано саме період під час якого у банківської установи не виникає жодних додаткових зобов'язань, зокрема зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), і таким періодом є строк проведення ліквідації банківської установи, який визначений, зокрема частиною п'ятою статті 44 зазначено Закону.

Таким чином під час вирішення спірних правовідносин визначальним є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов'язань, а відтак не може бути застосовано штрафні та фінансові санкції.

Згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №826/11017/16 (адміністративне провадження № К/9901/56919/18) визначальним в даній справі є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов'язань, а відтак не може бути застосовано штрафні та фінансові санкції, і відповідно до норм Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (абзац 1 частина 3 статті 46) таким періодом є строк проведення ліквідації банківської установи, а день призначення уповноваженої особи Фонду, що виконує функції з ліквідації, є лише датою з якою, законодавець пов'язав початок припинення нарахування відсотків, штрафів, пені і т.д.

Отже внесення змін до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виключення з 12.08.2015 пункту 4 частини другої статті 46 ніяким чином не впливає на період протягом якого не може бути нараховано штраф (штрафні санкції) та пеню, що визначений частиною 3 статті 46 вказаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Банк Михайлівського» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 за №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та від 13.06.2016 за №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з якими 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. від 24.05.2016 за № 27/1 було створено Комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

12.07.2016 Правлінням НБУ прийнято постанову №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 за №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича строком на 2 роки з 13.07.2016 по 12.07.2018.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Ю.П. від 13.07.2016 №2 продовжено роботу Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури ПАТ «Банк Михайлівський».

Наведені обставини дають суду підстави для висновку щодо правомірності рішень від 17.01.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за період серпень, вересень, жовтень 2015 року, а також № про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею суми витрат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) за період 19.05.2016, 20.05.2016 та № про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених ст.24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за період 19.05.2016, 20.05.2016, оскільки зазначеними рішеннями було застосовано штрафні санкції за періоди що передували початку ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», а саме 23.05.2016.

Крім того, позивачем не було надано суду будь яких доказів, щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування єдиного внеску за зазначені періоди.

Саме за наведених вище обставини та з урахуванням вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення контролюючого органу від 17.01.2018 за №1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача на підставі ч.9 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування застосовано 20% з 01.01.2015 за період з 21.07.2016 по 31.05.2017 штраф у розмірі 764623,47 грн та нараховано пеню у розмірі 224103,68 грн (0,1 % суми недоїмки).

Відтак, позов ПАТ «Банк Михайлівський» підлягає частковому задоволенню.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог з позивача належить стягнути суму судового збору, що підлягає сплаті, пропорційно до задоволеної частини вимог та з урахуванням сплаченої частини суми судового збору.

У відповідності до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №1 від 17.01.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (код ЄДРПОУ - 38619024, адреса: 01001, м. Київ, провул. Рильский, 10-12/3) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 830 (чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять) гривень 91 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська