Справа № 1.380.2019.000190
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000190
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області про визнання протиправними та незаконними дій, зобов'язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області, у якій просить суд:

1) визнати дії відповідача незаконними та протиправними, щодо ненадання відповіді на запити від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18 та від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19 про запитувану інформацію.

2) зобов'язати відповідача надати запитувану інформацію (надати можливість ознайомитись із документам) вказану у запитах від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18 та від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19.

У першому запиті:

- про площу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають (перебували) в оренді ФГ "Яричівське" (с. Старий Яричів Кам'янка-Бузького району Львівської області, керівник Синюта М.В.) впродовж 2015-2018 років (за кожен рік окремо);

- про наявність договорів (договору) оренди земельних ділянок, укладених Старояричівською сільською радою з ФГ "Яричівське" (дата укладання договору оренди, розмір орендної плати, форма платежу, строки і порядок її сплати, відповідальність сторін);

- про надання для ознайомлення копії договору оренди, укладеного Старояричівською сільською радою з ФГ "Яричівське";

- про розмір коштів орендної плати, сплачених ФГ "Яричівське" до сільської ради за користування земельними ділянками.

У другому запиті:

- про площу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають (перебували) в оренді ФГ "Богдановичі" (с. Кукезів Кам'янка-Бузького району Львівської області, керівник Кук Богдан Володимирович) впродовж 2015-2018 років (за кожен рік окремо);

- про наявність договорів (договору) оренди земельних ділянок, укладених Старояричівською сільською радою з ФГ "Богдановичі "(дата укладання договору оренди, розмір орендної плати, форма платежу, строки та порядок її сплати, відповідальність сторін);

- про надання для ознайомлення копії договору оренди, укладеного Старояричівською сільською радою з ФГ "Богдановичі";

- про розмір коштів орендної плати, сплачених ФГ "Богдановичі" до сільської ради за користування земельними ділянками;

3) cтягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду, що була спричинена внаслідок незаконних дій суб'єкта владних повноважень-Старояричівської сільської ради щодо ненадання інформації на запити в розмірі 1000 (тисячу) гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.12.2018 та 06.01.2019 звертався до відповідача із запитами в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" на отримання публічної інформації. Проте, розпорядник інформації- суб'єкт владних повноважень - Старояричівська сільська рада у особі сільського голови не надала на два запити від 24.12.2018 та наступні два повторні запити від 06.01.2019 запитувану інформацію. Позивач стверджує, що цими незаконними діями Старояричівська сільська рада йому завдала моральної шкоди, яку визначає у розмірі 1000 грн.

Ухвалою суду від 01.02.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на позовну заву від 12.02.2019 (вх. № 4935), в якому зазначає, що оскільки в сільському бюджеті не передбачено коштів на придбання конвертів, марок та оплату рекомендованих відправлень, відповіді на запити позивача скеровані простим листом від 11.01.2019 № 11 та № 12. Також вважає безпідставними позовні вимоги щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди. Зазначає, що 26.12.2018 електронна пошта відповідача, а саме тимчасово не працювала з технічних причин хосту mail.gov.ua, про що було повідомлено ОСОБА_1, через поштове відділення. Повідомлення запитувач отримав, яке було надіслане простим листом. Також зазначає, що в ЗУ «Про доступ до публічної інформації» відсутня норма, що передбачає надання відповіді з обов'язковим рекомендованим поштовим відправленням. Пленум ВАСУ роз'яснив, що повинен містити запит на публічну інформацію і один із пунктів це спосіб одержання інформації. В журналістському запиті від 24.12.2018 № ВСП001/06/01/19 запитувач просить надати відповідь у встановлений строк на поштову адресу, що і було зроблено. Отримавши 05.02.2019 ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження від 01.02.2019 у справі № 1.380.2019.000190 про визнання протиправними та незаконними дій, зобов'язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди, Старояричівська сільська рада повторно надіслала запитувачу запитувану інформацію рекомендованим поштовим відправленням за № 78 та № 79. Враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 08.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання у позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернувся до Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області із запитами від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18, на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації" просив надати інформацію:

У першому запиті:

- про площу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають (перебували) в оренді ФГ "Яричівське" (с. Старий Яричів Кам'янка-Бузького району Львівської області, керівник Синюта М.В.) впродовж 2015-2018 років (за кожен рік окремо);

- про наявність договорів (договору) оренди земельних ділянок, укладених Старояричівською сільською радою з ФГ "Яричівське" (дата укладання договору оренди, розмір орендної плати, форма платежу, строки і порядок її сплати, відповідальність сторін);

- про надання для ознайомлення копії договору оренди, укладеного Старояричівською сільською радою з ФГ "Яричівське";

- про розмір коштів орендної плати, сплачених ФГ "Яричівське" до сільської ради за користування земельними ділянками;

У другому запиті:

- про площу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають (перебували) у оренді ФГ "Богдановичі" (с. Кукезів Кам'янка-Бузького району Львівської області, керівник Кук Богдан Володимирович) впродовж 2015-2018 років (за кожен рік окремо);

- про наявність договорів (договору) оренди земельних ділянок, укладених Старояричівською сільською радою з ФГ "Богдановичі" (дата укладання договору оренди, розмір орендної плати, форма платежу; строки та порядок її сплати, відповідальність сторін).

- про надання для ознайомлення копії договору оренди, укладеного Старояричівською сільською радою з ФГ "Богдановичі";

- про розмір коштів орендної плати, сплачених ФГ "Богдановичі" до сільської ради за користування земельними ділянками.

06.01.2019 ОСОБА_1 повторно звернувся до Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області із запитами від 06.01.2018 № ВСП001/06/01/19, на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації" просив надати інформацію:

У першому запиті:

- про площу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають (перебували) в оренді ФГ "Яричівське" (с. Старий Яричів Кам'янка-Бузького району Львівської області, керівник Синюта М.В.) впродовж 2015-2018 років (за кожен рік окремо);

- про наявність договорів (договору) оренди земельних ділянок, укладених Старояричівською сільською радою з ФГ "Яричівське" (дата укладання договору оренди, розмір орендної плати, форма платежу, строки і порядок її сплати, відповідальність сторін);

- про надання для ознайомлення копії договору оренди, укладеного Старояричівською сільською радою з ФГ "Яричівське";

- про розмір коштів орендної плати, сплачених ФГ "Яричівське" до сільської ради за користування земельними ділянками;

У другому запиті:

- про площу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що перебувають (перебували) у оренді ФГ "Богдановичі" (с. Кукезів Кам'янка-Бузького району Львівської області, керівник Кук Богдан Володимирович) впродовж 2015-2018 років (за кожен рік окремо);

- про наявність договорів (договору) оренди земельних ділянок, укладених Старояричівською сільською радою з ФГ "Богдановичі" (дата укладання договору оренди, розмір орендної плати, форма платежу; строки та порядок її сплати, відповідальність сторін).

- про надання для ознайомлення копії договору оренди, укладеного Старояричівською сільською радою з ФГ "Богдановичі";

- про розмір коштів орендної плати, сплачених ФГ "Богдановичі" до сільської ради за користування земельними ділянками.

В описаних вище запитах ОСОБА_1 просив скерувати відповіді на його поштову адресу: АДРЕСА_1, зазначивши вхідний номер та дату реєстрації запиту.

Спірні правовідносини полягають у тому, що відповідачем не розглянуто та не надано відповіді згідно вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" на запити позивача.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІІ (далі - Закон № 2657-ХІІ) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформаціюне повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до 25 Закону № 2657-ХІІ визначено, що під час виконання професійних обов'язків журналіст має право здійснювати письмові, аудіо- та відеозаписи із застосуванням необхідних технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом. Журналіст має право безперешкодно відвідувати приміщення суб'єктів владних повноважень, відкриті заходи, які ними проводяться, та бути особисто прийнятим у розумні строки їх посадовими і службовими особами, крім випадків, визначених законодавством.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень визначає Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон України "Про доступ до публічної інформації").

Згідно з ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ст. 12 вказаного Закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 19 вказаного Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка визначає обов'язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов'язані, зокрема надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами 2 і 3 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка визначає строк розгляду запитів на інформацію, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно матеріалів справи, позивач двічі звертався до відповідача із запитами про доступ до публічної інформації (від 24.12.2018 та від 06.01.2018).

Згідно наданих Старояричівською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області супровідних листів від 11.01.2019 № 11 та № 12 позивачу надано відповідь на запити від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18, однак доказів надсилання та отримання відповіді на запит ОСОБА_4, відповідачем не надано.

Суд зазначає, що журнал реєстрації вихідної кореспонденції підтверджує лише факт саме реєстрації вихідної кореспонденції та він не є доказом скерування відповіді на запити адресату, водночас відповідач не надав суду належних та достатніх доказів надіслання кореспонденції через оператора поштового зв'язку.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що отримавши 05.02.2019 ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження від 01.02.2019, Старояричівська сільська рада повторно надала відповідь на запити від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18, рекомендованим поштовим відправленням супровідними листами від 05.02.2019 № 78 та № 79.

Відтак, відповіді на запити надіслані після звернення ОСОБА_4 до суду із даним позовом та відкриття провадження у цій справі Старояричівською сільською радою Кам'янка-Бузького району Львівської області супровідними листами від 05.02.2019 № 78 та № 79, що підтверджується копією фіскального чеку від 07.02.2019 відділення поштового зв'язку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідь на запити позивачу скеровано після спливу визначеного у статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строку у п'ять робочих днів з дня отримання запиту.

Аналізуючи зміст вищенаведених норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд вважає, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання. У частині реалізації права особи на отримання інформації суб'єкт владних повноважень має можливість виправити допущене порушення шляхом надання запитуваної інформації. Водночас порушення суб'єктом владних повноважень права на своєчасність доступу до публічної інформації є невідновлювальним, тобто суд може лише констатувати порушення, а сам суб'єкт владних повноважень пропуск строку виправити не може, оскільки перебіг часу не залежить від волі будь-яких осіб. Тому порушення строків вчинення передбачених законом дій суб'єктом владних повноважень не може бути виправлено навіть після вчинення юридично значимих дій на виконання своїх обов'язків.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 800/369/17 (провадження № 11-259заі18).

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку, що належним способом судового захисту права особи є визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання відповіді на запити від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18 про запитувану інформацію у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, позовна вимога зобов'язати відповідача надати відповідь на запити від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18 не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено судом, така відповідь позивачу надіслана згідно фіскального чеку від 07.02.2019 відділення поштового зв'язку.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними та протиправними дій відповідача щодо ненадання відповіді на запити від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19 про запитувану інформацію та зобов'язати відповідача надати запитувану інформацію (надати можливість ознайомитись із документам) вказану у запитах від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19 суд зазначає таке.

Згідно матіріалів справи повторні запити від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19 скеровано позивачем відповідачу 06.01.2019, що підтверджується копією фіскального чеку відділення поштового зв'язку.

Проте в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт надання відповідачем відповіді на запити від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19.

Відтак судом встановлено факт бездіяльності відповідача, яка полягала у ненаданні відповіді на запити позивача від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19.

З огляду на це належним способом судового захисту права особи на доступ до публічної інформації є зобов'язання Старояричівську сільську раду Кам'янка-Бузького району Львівської області надати запитувану інформацію (надати можливість ознайомитись із документам) вказану у запитах від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14.

Суд не знайшов підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди та не було доведено причинно-наслідкового зв'язку з предметом позову.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали, суд зазначити таке.

Згідно з ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Вказана норма закону дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються судовим рішенням, а також на причини й умови вчинення порушень для запобігання їх повторенню.

Більш того, суд звертає увагу позивача на те, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не його обов'язком.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про постановлення окремої ухвали, оскільки не вбачає беззаперечних та необхідних підстав для реалізації такого права суду.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту відповідачем, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, питання щодо зобов'язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, є правом, а не обов'язком суду. Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об'єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що дане рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконане, в зв'язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права, зважаючи на те, що відповідачем скеровано позивачу відповідь на його запит згідно фіскального чеку від 07.02.2019 відділення поштового зв'язку.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області щодо ненадання відповіді на запити від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18 про запитувану інформацію у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

3. Визнати протиправною бездіяльність Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області щодо ненадання відповіді на запити від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19 про запитувану інформацію у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

4. Зобов'язати Старояричівську сільську раду Кам'янка-Бузького району Львівської області надати запитувану інформацію (надати можливість ознайомитись із документам) вказану у запитах від 06.01.2019 № ВСП001/06/01/19.

5. У задоволені позовних вимог про зобов'язання відповідача надати запитувану інформацію (надати можливість ознайомитись із документам) вказану у запитах від 24.12.2018 № ВСП001/24/12/18 та про cтягнення на користь ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди, що була спричинена внаслідок незаконних дій Старояричівської сільської ради щодо ненадання інформації на запити, в розмірі 1000 грн - відмовити.

6. Судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області (80463, Львівська область, Кам'янка-Бузький район, село Старий Яричів, вул. Заводська, буд. 2, ідентифікаційний код 04374080).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Костецький Н.В.