Справа № 810/4682/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 810/4682/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Ірпінського об'єднаного управління

Пенсійного фонду України Київської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо застосування показника величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % при перерахунку пенсії позивача за віком з 01.10.2017 р.;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком з 01.10.2017 р. із застосуванням показника величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та з врахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 рр. (3764,40 грн.).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що відповідачем протиправно зменшено коефіцієнт його страхового стажу при розрахунку пенсії з 1,35% до 1%, у зв'язку з чим відбулося звуження раніше набутих ним прав.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наголошуючи на тому, що перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% та збільшеного показника заробітної плати здійснено на виконання вимог законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 26.04.2017 р. позивач перебуває на обліку в Ірпінському ОУПФУ Київської області та отримує пенсію за віком.

При призначенні позивачу пенсії було застосовано величину оцінки одного року страхового стажу 1,35 % - 0,35775, коефіцієнт заробітної плати - 0,46119, середньомісячний заробіток для обчислення пенсії 1736,10 грн., з урахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 р. по 27.11.2012 р.

Розмір пенсії позивача станом на 30.09.2017 р. складав 993,37 грн.

З 01.10.2017 р. відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача зі зменшенням коефіцієнту величини оцінки одного року страхового стажу 1 % із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні на рівні 3764,40 грн.

Після зазначеного перерахунку розмір пенсії позивача склав 1373,00 грн.

27.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку його пенсії.

Листом від 10.08.2018 р. № 335/С-03 Ірпінське ОУПФУ повідомило позивача про зміну коефіцієнту величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% на 1 % на підставі Закону України від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування коефіцієнту величини оцінки одного року страхового стажу 1 %, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень, і в даному випадку відсутні підстави для зобов'язання його здійснити перерахунок пенсії позивача з підстав, на яких він наполягає. Також суд зазначив, що зменшення спірного коефіцієнту при розрахунку пенсії позивача не призвело до зменшення її розміру.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.06.2003 Р. №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ (далі - Закон № 2148-VІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 1058-IV у редакції, чинній до внесення змін Законом від 03.10.2017 р. № 2148-VІІІ, за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%.

У п. 4-3 Прикінцевих положень Закону № 2148-VІІІ у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 р., однак застосовується з 01.10.2017 р., визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Відповідно до абз. 1 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону № 2148-VІІІ у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Отже, Законом № 2148-VІІІ від 03.10.2017 р. визначено новий порядок та умови перерахунку з 01.10.2017 р. саме раніше призначених пенсій, зокрема із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач діяв на виконання наведених законодавчих приписів, здійснивши перерахунок пенсії позивача з 01.10.2017 р. із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% та при цьому з одночасним використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн., що в сукупності призвело не до зменшення, а до фактичного збільшення розміру пенсії позивача з 993,37 грн., які він отримував, до 1373,00 грн.

При цьому, положення Закону № 2148-VІІІ не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апелянта про те, що відповідачем протиправно зменшено коефіцієнт його страхового стажу при розрахунку пенсії з 1,35% до 1%, у зв'язку з чим відбулося звуження його прав, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: