Справа № 569/24686/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1129/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 (ОСОБА_1) на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2018 року (суддя - Гордійчук І.О., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області до ОСОБА_1 (ОСОБА_1) про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИЛА:

Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області 29.12.2018 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (ОСОБА_1), у якому просило: затримати громадянина ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення в подальшому заходів щодо примусового видворення за межі України; помістити громадянина ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 6 місяців. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що іноземець порушив законодавство України про правовий статус іноземців, у нього відсутній документ, що посвідчує особу та дає право на в'їзд/виїзд з України, що в подальшому унеможливить проведення примусового повернення, застосування процедури реадмісії, з огляду на що вважають за необхідне застосувати передбачені законом заходи та затримати іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України з одночасним поміщенням до державної установи, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, а саме - Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на 6 місяців.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2018 року у справі №569/24686/18 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 (ОСОБА_1) оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що зі змісту чинного законодавства України слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття відповідним компетентним органом рішення про примусове повернення, а також встановлення факту ухилення від виїзду після прийняття такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Однак йому не було надано можливості самостійно покинути територію України, також є відсутніми підстави вважати, що він ухилятиметься від видворення. Наголошує, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих підстав для висновку, що коштів для виїзду з території України відповідач не має, оскільки він регулярно отримує грошову допомогу від родичів із закордону. Хибним є також висновок про відсутність необхідних документів, оскільки має закордонний паспорт Республіки Індія, копію якого надає суду апеляційної інстанції.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушив вимоги законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у нього відсутні документи, що посвідчують його особу та дають право на перетин державного кордону України, з огляду на що він підлягає затриманню з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в ході проведення профілактичних заходів з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території України, працівниками управління патрульної поліції на автомобільній дорозі М-06 с. Велика Омеляна виявлено іноземця, який перебував на території України без документів, які підтверджують його особу та право на проживання в Україні.

Із слів іноземця, 28.12.2018 начальником Рівненського МВ УДМС України в Рівненській області складено Довідку про особу, відповідно до змісту якої затриманий іноземець ОСОБА_1 (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин Індії, уродженець м. Амрітсар, вік 25 років, проживає у АДРЕСА_1. Із пояснень іноземця встановлено, що відповідач прибув в Україну в жовтні 2018 року поза пунктом пропуску з території Білорусії, мета поїздки - туризм. Документ, що посвідчує особу та надає право для перетину кордону був вкрадений на території Білорусі. За довідкою на повернення до посольства Індії не звертався, будь-які документи, що посвідчують його особу відсутні.

Також 28.12.2018 посадовими особами позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МРВ 024727, у якому зафіксовано, що громадянин Індії ОСОБА_1 (ОСОБА_1) порушив правила перебування на території України, які встановлені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме проживає без документів на право проживання в Україні, відповідальність за що передбачена частиною першою статті 203 КУпАП. За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою особою Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області складено постанову про накладення адміністративного стягнення від 28.12.2018 ПН МРВ 024727, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Факт затримання відповідача та відсутності в нього документів підтверджується протоколом про адміністративне затримання за частиною першою статті 260 КУпАП від 28.12.2018 №ПЗ МРВ 000031.

Крім цього, 28.12.2018 позивачем прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, яким громадянина Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. н. вирішено помістити у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк до трьох діб з метою ідентифікації або забезпечення примусового видворення.

Відтак, оскільки первинні заходи щодо встановлення особи затриманого не дали результатів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами статті 289 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Зі змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України. При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов'язана законодавцем саме із процедурою видворення іноземця чи особи без громадянства, чим фактично спростовуються доводи апелянта про його незаконне поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Згідно із частиною одинадцятою статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш, як на вісімнадцять місяців.

Із матеріалів справи слідує, що фактичні обставини справи свідчать про неможливість ідентифікації іноземця чи особи без громадянства, оскільки у відповідача не виявлено документів щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для встановлення особи.

Водночас необхідно зазначити, що хоча відповідачем по справі до апеляційної скарги надано копію бланку закордонного паспорта на ім'я Harjot Singh, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити його справжність. Більше того апелянтом не наведено доказів неможливості його подання до суду першої інстанції, що об'єктивно не залежали від нього. Крім того, у поясненнях іноземець зазначав, що документ, що посвідчує особу та надає право для перетину кордону був вкрадений у нього на території Білорусі, будь-які документи, що посвідчують його особу відсутні. Разом з тим, відповідач в протоколі про затримання нічого не згадував про документи, родичів. Окрім цього, відсутніми є докази співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації.

Доказів здійснення позивачем процедури видворення відповідача судом не здобуто, натомість, органом міграційної служби проводиться процедура ідентифікації відповідача, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, за відсутності в останнього документа, що дає право на виїзд з України, а також за неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, оскільки питання визначення країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства, а також самої особи іноземця чи особи без громадянства залишається не з'ясованим. Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, позивачем обґрунтовано та підставно заявлено розглядуваний позов.

Також суперечливими слід вважати твердження апелянта про ненадання йому можливості добровільно покинути Україну, оскільки за відсутності документів, необхідних засобів і допомоги родичів, знайомих тощо вчинення таких дій зі сторони апелянта не видається можливим.

Окрім цього, перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, не позбавляє можливості відповідача на звернення до його адміністрації із заявами до представництва держави свого походження.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.243, 271, 272, 289, 310, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (ОСОБА_1) залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.