Справа № 826/22046/15
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 лютого 2019 року № 826/22046/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спрору, на стороні відповідача: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання неправомірною відмови, зобов'язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною відмови Апеляційного суду Київської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку; зобов'язання Апеляційного суду Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку.

Ухвалами суду: від 21.09.2015 - відкрито провадження в справі та призначено попереднє судове засідання; від 09.11.2016 - задоволено заяву про самовідвід судді; ухвалою суду від 13.11.2015 - справу прийнято до провадження суддею Качуром І.А., призначено попереднє судове засідання. На підставі розпорядження керівника апарату та протоколу автоматичного розподілу - справу передано судді Донцю В.А. Ухвалою суду від 13.11.2017 справу прийнято до провадження, призначено судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства судом продовжено розгляд справи в письмовому провадженні за наявними доказами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно не виплачено вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка діяла на час подачі заяви про відставку. В позові наголошується, що скасування гарантованої вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій судді, порушує вимоги статті 22 Конституції України, таке скасування не може бути поширене на позивача в силу статті 58 Конституції України, позаяк саме з вини Верховної Ради України позивач змушений був тривалий час очікувати рішення про звільнення. За твердженням позивача, така тривала бездіяльність не може невілювати право позивача на отримання гарантованої суми вихідної допомоги.

Позивач вимоги підтримав, просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Представник Державної судової адміністрації України проти позову заперечив та пояснив, що питання про звільнення позивача було розглянуто Верховною Радою України 25.12.2014 наказом голови Апеляційного суду Київської області від 02.02.2015 №19 позивача відраховано зі штату суду, про що здійснено запис в трудовій книжці, проте на час прийняття постанови Верховною Радою України стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII. Відповідно були відсутні правові підстави для виплати вихідної допомоги.

У матеріалах справи містяться заперечення Апеляційного суду Київської області. Підставами відмови в задоволенні позову зазначено набрання чинності 01.04.2014 Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", пунктом 28 розділу ІІ якого статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про виплату судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, виключено.

Державна казначейська служба України, заперечень не подала, участі повноваженого представника в судовому розгляді справи не забезпечив, про місце, дату та час проведення якого повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника Державної судової адміністрації України, дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

Постановою Верховної Ради України від 17.06.2004 №1812-IV ОСОБА_1 обрано на посаду судді Апеляційного суду Київської області безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції України від 15.10.2013 №1032/0/15-13 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Київської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку" заяву позивача про відставку задоволено, внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 №59-VIII відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Київської області.

Наказом голови Апеляційного суду Київської області від 02.02.2015 №19 позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Київської області.

Позивач звернувся до відповідача із заявою 21.07.2015 щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 13.08.2015 №18489/05-14/15 відповідач відмовив у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вважаючи відмову у виплаті вихідної допомоги протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (зі змінами згідно із Законом України від 02.12.2010 2756-VI) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 Розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII (набрав чинності з 01.04.2014) статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI виключено.

Судом встановлено, що рішенням Вищої ради юстиції від 15.10.2013 №1032/0/15-13 задоволено заяву позивача про відставку та внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Київської області. Зі змісту рішення вбачається, що заява про відставку подана ОСОБА_1 17.09.2013.

Відповідно до пункту 9 статті 126 Конституції України (в редакції, чинній на час вирішення Верховною Радою України питання про звільнення позивача з посади судді) Суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання ним заяви про відставку <...>.

Згідно зі статтею 111 Закону України 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (у редакції, чинній на час внесення Вищою радою юстиції подання про звільнення позивача з посади судді) порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України (частина перша). Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок (частина друга).

Пунктом 4 частини четвертої статті 20 "Регламенту Верховної Ради України", затверджений Законом України від 10.02.2010 №1861-VI (у редакції, чинній на час внесення Вищою радою юстиції подання про звільнення позивача з посади судді) встановлювалось: до порядку денного сесії Верховної Ради включаються позачергово без голосування питання про <...> звільнення з посад <...>, розгляд яких є виключним правом Верховної Ради у випадках, передбачених Конституцією України та законами України

Як уже зазначалось, Верховною Радою України звільнено позивача за посади судді постановою від 25.12.2014 №59-VIII, наказом голови Апеляційного суду Київської області від 02.02.2015 №19 позивача звільнено з посади судді цього суду.

З огляду на встановлені обставини, суд констатує, що на момент звернення позивача до Вищої ради юстиції з заявою від про звільнення у відставку 17.09.2013 та внесення Вищою радою юстиції подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді у відставку, чинною була норма статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, якою передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Водночас, станом на момент ухвалення Верховною Радою України постанови від 25.12.2014 №59-VIII, вказане положення статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI втратило чинність на підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та тлумачення наведеним положенням законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI та "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", суд враховує практику Верховного Суду, за якою до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді. Такого висновку суд касаційної інстанції дійшов проаналізувавши, з урахуванням обставин справи, положення статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи та Рішення Аналіз Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, які дають розуміння про дію нормативно-правового акта в часі як момент початку набрання цим актом чинності та припинення - як момент втрати ним чинності. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Також Верховний Суд дійшов висновку про незастосовність статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до спірних відносин.

Наприклад, постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2019 №822/55/17, від 18.01.2019 справа 820/1360/16, від 29.11.2018 справа №808/2400/16.

З огляду на таку судову практику, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями). Оскільки сторонами не надано доказів понесення судових витрат, такі витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

Відповідач - Апеляційний суд Київської області (ідентифікаційний код 02892020, місцезнаходження 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.А. Донець