Справа № 540/2194/18
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2194/18
14 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 Кієна до Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 Кієн (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієн, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати відповідача повторно розглянути по суті заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою від 31.10.2018 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, судове засідання призначене на 27.11.2018 року 10:00 год.

Ухвалою від 27.11.2018 року розгляд справи відкладений на 18.12.2018 року о 10:00 год.

Ухвалою від 18.12.2018 року розгляд справи вирішено продовжувати за правилами загального позовного провадження, судове засідання по суті замінене підготовчим засіданням, продовжено строк підготовчого засідання у справі на один місяць та призначено підготовче засідання на 18.01.2019 року о 10:00 год.

Ухвалою від 18.01.2019 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті на 12.02.2019 року о 10:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що позивач є громадянином ОСОБА_4 Республіки, а рідний брат позивача - ОСОБА_3 Тиен Зунг, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України. Батько позивача - ОСОБА_3 Зианг та мати - Нгуєн ОСОБА_6 Заго проживають на території України і отримали посвідки на постійне проживання в Україні. Відповідно до п. 4, 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти. 28.09.2017 року позивач звернувся до УДМС України в Херсонській із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. 28.09.2018 року відповідач прийняв рішення № 6501.4/6217-18 про відмову у наданні дозволу на імміграцію, зазначивши підставою для відмови лист Управління Служби безпеки України в Херсонській області про доцільність відмови в оформленні дозволу на імміграцію на підставі п. 6 ч. 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" із урахуванням результатів комплексу перевірочних заходів, якими встановлено в діях позивача ознаки порушення чинного законодавства України. На думку позивача, лист УСБУ не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ОСОБА_3 Кієном будь-яких протиправних дій. Відтак, оскаржуване рішення є протиправним та таким, що не містить законних підстав для відмови. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначила, що громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієн, ІНФОРМАЦІЯ_1, 28.09.2017 звернувся із заявою до Білозерського РС УДМС України в Херсонській області про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", так як є повнорідним братом громадянина України ОСОБА_3 Тиєн Зунг. У заяві про надання дозволу на імміграцію в графі "місце проживання в Україні" позивач зазначив: вул. Польова, 25, с. Музиківка, Білозерський район, Херсонська область. Відповідно до п. 14 Порядку формування квоти імміграції територіальні органи і підрозділи після отримання зазначених документів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, надсилають відповідні запити. 27.07.2018 року до УДМС надійшов лист УСБУ в Херсонській області № /20/646-1778, в якому зазначено про доцільність відмови громадянину ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієн у наданні дозволу на міграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", так як встановлено, що під час подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну позивач вказав свідомо неправдиві відомості щодо місця свого проживання на території Херсонської області. Зазначена в заяві про надання дозволу на імміграцію адреса місця проживання використовується іноземцями як місце масового проживання іноземців, які звертаються із заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну для отримання відповідного дозволу. Таким чином, відмова у наданні дозволу на імміграцію в Україну є обґрунтованою та законною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до паспорту громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 P VNM C3683687 та свідоцтва про народження, ОСОБА_3 Кієн ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5, батько - ОСОБА_3 Зианг, мати - Нгуєн ОСОБА_6.

Згідно із паспортом громадянина України ОСОБА_3 Тиен Зунг МР 403091 та свідоцтва про народження від 16.05.2012 року, серія І-КГ № 139531, ОСОБА_3 Тиен Зунг, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько - ОСОБА_3 Зианг, мати - Нгуєн ОСОБА_6.

Отже, ОСОБА_3 Тиен Зунг є рідним братом позивача ОСОБА_3 Кієн.

Батьки позивача: батько - ОСОБА_3 Зианг та мати - Нгуєн ОСОБА_6 у 2004 році та, відповідно у 2013 році отримали посвідки на постійне проживання в Україні.

28.09.2017 року ОСОБА_3 Кієн звернувся до УДМС України в Херсонській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", у звязку з тим, що рідний брат позивача ОСОБА_3 Тиєн Зунг є громадянином України, в графі "місце проживання в Україні" якої зазначено: "Херсонська область, Білозерський район, с. Музиківка, вул. Польова, 25".

УДМС України у Херсонській області звернулося до УСБУ в Херсонській області із запитами від 18.10.2017 року № 1/3-22480, від 02.02.2018 року № 6501.4-1493/65.1-18, від 03.04.2018 року № 6501.4-5128/65.1-18, від 12.06.2018 року № 6501.4-86123/65.1-18 про проведення перевірки наявності чи відсутності підстав для надання ОСОБА_3 Кієну дозволу на імміграцію в Україну.

26.09.2018 року відповідач відібрав пояснення у ОСОБА_7, відповідно до якого остання повідомляє, що у її будинку за адресою с. Музиківка, вул. Польова, 25 проживають її знайомі: Нгуєн Тіен Зкнг, ОСОБА_3 Кієн, Чан ОСОБА_8.

27.09.2018 року Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області складений ОСОБА_2 обстеження для встановлення факту проживання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієна за адресою: с. Музиківка, вул. Польова, 25, № 02-28/1031, яким встановлено, що позивач на час обстеження не перебував за вказаною адресою, та зі слів сусідів, не проживає там з квітня 2018 року.

27.09.2018 року УСБУ в Херсонській області надало відповідь на запити відповідача, в якій повідомило про доцільність відмови ОСОБА_3 Кієну у наданні дозволу на імміграцію в України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", у звязку із встановленням факту зазначення заявником при подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну неправдивих відомостей, що стосуються адреси свого місця проживання на території Херсонської області.

Відповідно до довідки Музиківської сільської ради від 28.09.2018 року № 1369 ОСОБА_3 Кієн не проживає та не зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

28.09.2018 року УДМС України в Херсонській області прийняло рішення №6501.4/6217-18 про відмову громадянину ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієну, ІНФОРМАЦІЯ_1, у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача про протиправність рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначений Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року № 2491-III (далі-Закон № 2491-III).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років (ч. 2 ст. 4 Закону № 2491-III).

Пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону № 2491-III встановлено, що заява про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади (ч. 2 ст. 9 Закону № 2491-III).

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання (ч. 11 ст. 9 Закону № 2491-III).

Частиною 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ встановлено перелік обставин, за яких дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 затверджено Порядок формування квоти імміграції (далі - Порядок формування квоти імміграції) та Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень.

Пунктом 1 Порядку формування квоти імміграції встановлено, що квота імміграції формується за категоріями іммігрантів і за регіональним принципом (з урахуванням поточної демографічної ситуації) відповідно до пропозицій центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Пропозиції стосовно осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України, а також тих, що раніше перебували в громадянстві України, та батьків, чоловіка (дружини) іммігранта, його неповнолітніх дітей готуються безпосередньо ДМС (пункт 3 Порядку формування квоти імміграції).

Разом з тим, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі Порядок № 1983) визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Так, абз. 3 п.п. п. 2 Порядку № 1983 передбачено, що територіальні органи ДМС приймають рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів: до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" (п. 9 Порядку № 1983).

Заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах (п. 10 Порядку № 1983).

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб (п. 11 Порядку № 1983).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

За змістом п. 14 Порядку № 1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції ДМС, територіальні органи у місячний термін аналізують отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію і надсилають до ДМС разом з матеріалами справи дані про результати розгляду (п. 15 Порядку № 1983).

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п. 16 Порядку № 1983).

Отже, зі змісту наведених вище положень Порядку № 1983 слідує, що територіальні органи ДМС, отримавши від особи заяву про імміграцію в Україну, у місячний термін проводять перевірку правильності її оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", а також надсилають відповідні запити до компетентних органів, висновки яких враховуються при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію.

Судом встановлено, що 28.09.2017 року ОСОБА_3 Кієн подав до УДМС України в Херсонській області заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну.

На виконання пункту 14 Порядку № 1983 після отримання та реєстрації заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідач 18.10.2017 року, 02.02.2018 року, 03.04.2018 року, 12.06.2018 року надсилав до Управління СБУ в Херсонській області відповідні інформаційні запити.

27.09.2018 року відповідач отримав лист Управління СБУ в Херсонській області про недоцільність надання ОСОБА_3 Кієну дозволу на імміграцію, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", а саме: у звязку із встановленням факту зазначення заявником при подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну неправдивих відомостей щодо адреси свого місця проживання на території Херсонської області.

Варто відмітити, що відповідач не одноразово, починаючи з 18.10.2017 року, надсилав до Управління СБУ в Херсонській області запити про проведення перевірки. Відповідь Управління СБУ в Херсонській області про результати перевірки надіслана відповідачу тільки 27.09.2018 року, тобто через рік з дня подання позивачем заяви про надання дозволу на імміграцію.

Водночас, згідно акту обстеження для встановлення факту проживання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієна за адресою: с. Музиківка, вул. Польова, 25 складеного Музиківською сільською радою 27.09.2018 року, підтверджено факт не проживання ОСОБА_3 Кієна за вказаною у заяві адресою у період з квітня 2018 року.

Таким чином, обставини щодо фактичного проживання позивача за адресою: с. Музиківка, вул. Польова, 25, які отримані відповідачем від Управління СБУ в Херсонській області, та які в подальшому стали підставою для відмови ОСОБА_3 Кієну у наданні дозволу на імміграцію, встановлені у серпні 2018 року, у той час, як заява про надання дозволу на імміграцію в Україну подана позивачем 28.09.2017 року.

Отже, судом встановлено, що єдиною підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну визначено лист Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 27.09.2018 року № /20/646-1778, який не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ОСОБА_3 Кієном протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України, на час звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію.

На виконання ухвали суду від 27.11.2018 року Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області надіслано лист від 14.12.2018 року № 71/22/3-9348, зі змісту якого слідує, що вжитими заходами перевірки встановлено, що громадянина СРВ ОСОБА_3 Кієн надав недостовірні відомості про місце свого проживання - с. Музиківка, вул. Польова, 25, Херсонської області, в якому він фактично не мешкав, а тому Управління рекомендувало відповідачу відмовити у наданні дозволу на імміграцію через порушення, визначене ч. 4 ст. 10 Закону України "Про імміграцію". При цьому, документальні матеріали, що підтверджують викладені обставини, містять гриф "обмежений доступ", а тому їх копії не можуть бути надані суду. Також Управлінням СБУ в Херсонській області зазначено, що "… матеріали, які підтверджують викладені обставини визнано такими, що втратили практичне значення і не мають культурної цінності, а тому їх знищено у встановленому порядку.. ".

Тобто, за відомостями СБУ, обставиною, що свідчить про порушення позивачем чинного законодавства України, є відсутність громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієна за місцем проживання, зазначеним ним у заяві та наданих документах, а докази цього відсутні з причини їх знищення.

У свою чергу, за пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається є зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

Суд критично оцінює посилання Управління СБУ в Херсонській області на відсутність ОСОБА_3 Кієна за місцем проживання, зазначеним ним у заяві про надання дозволу на імміграцію, як на порушення пункту 4 частини 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ, оскільки дана обставина встановлена Управлінням СБУ в Херсонській області тільки у вересні 2018 року та не підтверджена належними доказами, тобто не містить ознак неправдивих відомостей чи підроблених документів, що свідомо наведені позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію.

Крім того, суд зазначає, що лист Управління Служби безпеки України в Херсонській області не є нормативно-правовим актом, який врегульовує спірні правовідносини в розумінні пункту 6 частини 1 статті 10 Закону, а носить рекомендаційний характер, а відтак не є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Разом з цим, суд зауважує, що позивач є братом громадянина України, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону № 2491-ІІІ дає йому позаквотне право на отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що Управління СБУ України в Херсонській області у своєму листі посилається на порушення позивачем п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", у той час, як відповідач, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, посилається на п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" - в інших випадках, передбачених законами України.

Доказів того, що існують такі підстави для прийняття оскаржуваного рішення, як інші випадки, передбачені законами України, відповідач суду не надав.

Також суд наголошує, що пункт 11 Порядку № 1983 не зобов'язує особу, яка подає заяву про надання дозволу на імміграцію, поновлювати відомості у документах, які можуть змінюватися з дня їх подачі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2018 року у справі № 802/864/16-а (К/9901/11374/18).

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_9 Європи з прав людини видав рекомендацію стосовно прав іноземців, які бажають в'їхати на територію держав-членів ОСОБА_9 Європи, та виконання рішень про видворення (CommDH(2001)19). Зазначена рекомендація, датована 19 вересня 2001 року, містить такий пункт:

"11. У випадках, коли особа стверджує, що компетентні органи порушили право, гарантоване Європейською конвенцією з прав людини (ЄКПЛ), або що існує можливість порушення ними цього права, необхідно забезпечити, щоб право на засіб юридичного захисту у значенні статті 13 ЄКПЛ гарантувалося не лише законом, але також на практиці…"

Варто відмітити, що конвенційний механізм захисту прав передбачає, зокрема те, що основоположні права, гарантовані ЄКПЛ повинні виконуватися безпосередньо на державному рівні, зокрема, державними органами.

Суд вважає, що відповідачем не дотримано принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію "необхідності у демократичному суспільстві". Так, за практикою Суду при визначенні питання необхідності у демократичному суспільстві" держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. Відтак, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене статтею 8 ЄКПЛ, не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач має брата, що народився в Україні та є громадянином України, а також батьків, які отримали посвідки на постійне проживання в Україні.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки ненадання позивачу дозволу на імміграцію має наслідком для нього та членів його сімї повну зміну способу життя родини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних доказів існування інших обставин, що передбачені частиною першою статті 10 Закону № 2491-ІІІ, які б надали підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію, окрім листа Управління СБУ в Херсонській області.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись частиною другою статті 2 КАСУ, зобовязаний перевірити рішення суб'єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що приймаючи спірне рішення, відповідач не надав належної оцінки наявності законних підстав для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, тобто діяв необґрунтовано та протиправно, а тому вказане рішення підлягає скасуванню, як таке, що порушує права позивача на залишення в Україні для постійного проживання, відтак, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобовязання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 Кієна про надання дозволу на імміграцію в Україну.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 Кієна у повному обсязі.

За правилами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області від 28.09.2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієн, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієн, ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути на користь громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 Кієн (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт - тип - Р, код - VNM № 3683687; 75023, Херсонська обл., Білозерський район, с. Музиківка, вул. Польова, буд. 25) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. Перекопська, 168).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 лютого 2019 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 113020000