Справа № 823/2283/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2283/18 Головуючий у 1 інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради", третя особа - Управління Служби безпеки України в Черкаській області, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради", третя особа - Управління Служби безпеки України в Черкаській області, про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії до комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" щодо прийняття рішення у формі довідки № 167/о від 28.11.2017 про невизнання ОСОБА_5 інвалідом;

- скасувати рішення комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" у формі довідки № 167/о від 28.11.2017 про невизнання ОСОБА_5 інвалідом;

- зобов'язати комунальний заклад "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" повторно надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виписку із акту огляду МСЕК від 26.10.2017 серії 12 ААА № 872421 та довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА № 023278 для призначення пенсії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що, оскільки його було звільнено зі служби за сімейними обставинами, то на нього не поширювалися вимоги Закону про направлення на МСЕК лікарсько - консультативною комісією СБУ. Також, на його думку, обласна МСЕК №1 не наділена повноваженнями проводити перевірку рішень обласної МСЕК № 2.

02 січня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

17 січня 2019 року до апеляційного суду від Управління Служби безпеки України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким також підтримує позицію суду першої інстанції.

11 лютого 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представників позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надійшли пояснення по справі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Служби безпеки України № 1091-ОС від 15.09.2017 р. по особовому складу ОСОБА_5 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "д" пункту 62 та підпунктом "д" пункту 88-1 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) у запас Служби безпеки України.

06 жовтня 2017 року наказом Управління Служби безпеки в Черкаській області №103-ОС від 06.10.2017 року капітана ОСОБА_5 виключено із списків особового складу, як такого, що звільнений з військової служби наказом Служби безпеки України № 1091-ОС від 15.09.2017 р.

09 жовтня 2017 року Звенигородська ЦРЛ видала позивачу направлення на МСЕК (медична документація форма № 088/0), підставою для винесення направлення стала наявність у позивача ознак інвалідності.

26 жовтня 2017 року обласна МСЕК № 2 провела огляд військовослужбовця ОСОБА_5, за результатами, якого склала акт № 6078/6079, відповідно до якого, позивачу встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності (80% ступінь втрати професійної працездатності), причиною інвалідності вказано захворювання, пов'язане з проходженням військової служби. Позивачеві за результатами огляду видано довідку серії 12 ААА № 872421.

Судом першої інстанції було досліджено оригінал медико - експертної справи позивача та встановлено, що в пункті 37 акту огляду МСЕК від 26.10.2017 року головою МСЕК № 1 зроблені записи про необґрунтованість прийнятого рішення про встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності безтерміново.

28.11.2017 року обласною МСЕК № 1 складений акт № 7218, відповідно до якого рішення змінено по контролю: підстава некомпетентність направлення Ф № 088/о ЛКК Звенигородської ЦРЛ, непроведено повне діагностичне обстеження по захворюванню, відсутні направлення на МСЕК з ВМС УСБУ про встановлення групи інвалідності та процентів втрати професійної працездатності, відсутні представники ВМС СБУ під час огляду та видано довідку форми № 167/о від 28.11.2017 р. про невизнання інвалідом.

Позивач, вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»:

-особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац другий статті 1);

-інвалідність - міра втрати здоров'я у зв'язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (абзац четвертий статті 1);

-обмеження життєдіяльності - помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами (абзац сьомий статті 1);

-медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи (абзац восьмий статті 1).

Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я. Голова комісії або керівник закладу охорони здоров'я у разі виявлення фактів зловживання службовим становищем, службового підроблення або службової недбалості під час направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності інформують у триденний строк про це правоохоронні органи (пункти 17, 18 Положення про медико-соціальну експертизу).

Разом з цим, пунктом 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності постанови Кабінету Міністрів України "Питання медико-соціальної експертизи" від 03.12.2009 N 1317 передбачено, що причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Таким чином, причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з виконанням ними обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами.

Так, на час встановлення позивачу інвалідності діяла Інструкція про порядок медичного забезпечення в Службі безпеки України, затверджена наказом Служби безпеки України від 8 жовтня 2007 року № 718, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2007 року за № 1238/14505 (далі - Інструкція № 718).

Відповідно до пункту 4.6 Інструкції № 718, на лікувально-профілактичні заклади СБУ покладається, зокрема, експертиза тимчасової непрацездатності пацієнтів з числа співробітників-військовослужбовців та цивільних осіб, які працюють у СБУ, видача і продовження їм листків непрацездатності, направлення вказаних осіб зі стійкою втратою працездатності на медико-соціальну експертну комісію (далі - МСЕК).

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Інструкції № 718, ЛКК створюються у лікувально-профілактичних закладах СБУ у складі керівника закладу або його заступника, начальника відділення і лікуючого лікаря. ЛКК функціонує згідно із затвердженим положенням про ЛКК. ЛКК, зокрема, здійснює відбір пацієнтів для направлення на МСЕК.

Із Свідоцтва про хворобу № 44 від 21 червня 2017 року вбачається, що військово-лікарська комісія ВМС управління СБ України в Черкаській області за направленням ВКЗ УСБУ в Черкаській області провела медичний огляд ОСОБА_5, визнала його таким, що обмежено придатний до військової служби, зазначила, що захворювання, пов'язані з проходженням військової служби, однак, позивача відповідно до Інструкції № 718 не визнано особою зі стійкою втратою працездатності та його не відібрано для направлення на МСЕК.

Як зазначалося, наказом Служби безпеки України № 1091-ОС від 15.09.2017 р. по особовому складу ОСОБА_5 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "д" пункту 62 та підпунктом "д" пункту 88-1 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) у запас Служби безпеки України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2017 року Звенигородська ЦРЛ видала позивачу направлення на МСЕК за формою № 088/0, де зазначила, що підставою для направлення МСЕК є наявність ознак інвалідності.

Згідно акту № 6078/6079 від 26.10.2017 р., обласна МСЕК № 2 дійшла висновку, що захворювання ОСОБА_5 пов'язане з проходженням військової служби, визначила ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80% та встановила ІІ групу інвалідності безтерміново.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки, позивачу встановлено захворювання, пов'язане з проходженням військової служби, в даному випадку, саме лікувально-профілактичний заклад СБУ у Черкаській області при наявності стійкої втрати працездатності мав би видати позивачу направлення на МСЕК.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та статті 7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

В силу п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров'я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

Пунктом 19 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" у формі довідки № 167/о від 28.11.2017 р. про невизнання ОСОБА_5 інвалідом зазначено, що гр. ОСОБА_5 28.11.2017 р. оглядався обласною МСЕК №1 і за результатом огляду не визнаний інвалідом (а.с.9).

Так, згідно акту № 7218 від 28.11.2017 року обласної МСЕК № 1, рішення змінено по контролю: підстава некомпетентність направлення Ф № 088/о ЛКК Звенигородської ЦРЛ, не проведено повне діагностичне обстеження по захворюванню, відсутні направлення на МСЕК з ВМС УСБУ про встановлення групи інвалідності та процентів втрати професійної працездатності, відсутні представники ВМС СБУ під час огляду та видано довідку форми № 167/о від 28.11.2017 р. про невизнання інвалідом.

Відповідно до акту обласної МСЕК 2 № 6078/6079 від 26.10.2017 р., основний діагноз ОСОБА_5: остеохондроз ШВХ, ускладнений нестабільністю в сегментах С2-С3, С3-С4, С4-С5, С5-С6, С6-С7, килою МХД С5-С6- стійкий корінцевий б/синдром, виражені вертебродинамічні та вертибростатичні порушення, с-м "хребцевої артерії" з вираженими дискоординаторними розладами, вираженим вазо-вегет. С-мом. Виражений астено-невротичний с-м з тривожно-депресивними включеннями та супутний діяагноз: хронічний г/дуоденіт, ст. ремісії, хронічний холецистит, ст. ремісії, хронічний панкреатит в ст. ремісії, ХХН Іст., Хронічний пієлонефрит.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що дані захворювання позивача не входять до переліку анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких встановлюється без зазначення строку повторного огляду ІІ група інвалідності (перелік, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 р. № 10), проте, відповідно до акту обласної МСЕК 2 № 6078/6079 від 26.10.2017 р., ОСОБА_5 встановлена ІІ група інвалідності безтерміново.

На думку апелянта, оскаржуване рішення обласної МСЕК № 1 прийнято із порушенням порядку, оскільки вона не мала повноважень з проведення перевірки обґрунтованості прийняття рішень обласною МСЕК № 2.

Так, пунктом 12 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, серед іншого, здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що, відповідно до п. 3.1 Положення про обласну МСЕК № 1 комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради", затвердженого наказом головного лікаря КЗ "ЧОЦ МСЕ ЧОР" № 7 від 28.01.2016 р., обласна МСЕК № 1 здійснює контроль за діяльністю відповідних міжрайонних, міської, спеціалізованих комісій та обласної МСЕК №2, перевіряє правомірність прийнятих ними рішень і у разі визнання їх безпідставними, змінює їх. Згідно п. 4.1 вказаного Положення, комісія має право, зокрема, перевіряти діяльність підпорядкованих міжрайонних, міської, спеціалізованих комісій та обласної МСЕК № 2 і подавати головному лікарю - головному експерту закладу пропозиції з усунення недоліків в їх роботі, узагальнення передового досвіду роботи.

Також, відповідно до вказаного Положення, обов'язком обласної МСЕК № 1 є, зокрема, здійснювати повторно огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення міжрайонних, міських, спеціалізованих МСЕК.

Крім цього, наказом КЗ "ЧОЦ МСЕ ЧОР" № 18 від 20.05.2016 р. про зміни до наказу № 17 від 18.03.2015 р. визначено, що, зокрема, для забезпечення організаційно-методичного керівництва та контролю за діяльністю і обґрунтованістю винесених рішень МСЕК загального профілю, спеціалізованих та обласною МСЕК № 2 закріпити за обласною МСЕК № 1 обласну МСЕК № 2. Вказаний наказ є чинним та ніким не оскаржений.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що обласна МСЕК № 1 обґрунтовано здійснила перевірку прийнятого обласною МСЕК № 2 рішення про встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення комунального закладу "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" у формі довідки № 167/о від 28.11.2017 р. про невизнання ОСОБА_5 інвалідом прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто є правомірним.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

Рішення відповідача про невизнання ОСОБА_5 інвалідом до МОЗ України позивачем не оскаржувалось.

Згідно п. 13 Положення про медико-соціальну експертизу, Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що на звернення Служби безпеки України про надання експертної оцінки діям Обласної МСЕК №2 щодо огляду ОСОБА_5 Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ України, гр.. ОСОБА_5 запропоновано пройти повторне обстеження з метою уточнення діагнозів та оформлення нових медичних документів для розгляду питання щодо ступеня обмеження його життєдіяльності (а.с. 50-51).

Проте, позивач обрав інший спосіб захисту своїх прав та звернувся до суду.

Відповідно до Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», до компетенції медико-соціальної експертизи відноситься визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16 (номер рішення в ЄДРСР 76695442).

На думку колегії суддів, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що підстави для визнання протиправними дій та рішення відповідача про невизнання ОСОБА_5 інвалідом; зобов'язання комунальний заклад "Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи Черкаської обласної ради" повторно надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виписку із акту огляду МСЕК від 26.10.2017 серії 12 ААА № 872421 та довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА № 023278 для призначення пенсії, відсутні.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 25.02.2019 року