Справа № 825/1955/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Зайця О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 825/1955/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби

в Чернігівській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь Держави (УК у м. Чернігові /м. Чернігів/21081100, , МФО 853592, банк одержувача ГУ ДКСУ у Чернігівській області, р/р 0002) штрафів на суму 17000,00 грн. (два штрафи у розмірах по 8500,00 грн.).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

14.11.2018 р. позивач подав заяву про поновлення йому строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання як такого, що був ним пропущений з поважних причин.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року зазначену заяву позивачу було задоволено та поновлено йому строк для пред'явлення виконавчого листа № 825/1955/18 до виконання.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача щодо поновлення пропущеного ним строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, посилаючись на те, що у позивача взагалі не було підстав звертатися з позовом у цій справі, що накладення на відповідача штрафів, які стягнуті за таким позовом, є неправомірним, що ним не порушувалися вимоги законодавства, а також, що рішення суду по суті позовних вимог ухвалено судом першої інстанції у скороченому провадженні, без належного повідомлення позивача, що він не погоджується з рішенням суду про задоволення позову ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області у цій справі.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач наголошує на відсутності підстав для поновлення позивачу строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання та на тому, що в даному виконавчому листі судом неправильно зазначено по батькові боржника.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про задоволення заяви позивача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, викладаючи у хронологічній послідовності обставини, які позивач вважає спірними, та зазначаючи, що неправильне визначення судом по батькові відповідача є опискою.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2018 року позов ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області у даній справі було задоволено та стягнуто з відповідача на користь Держави штраф в загальному розмірі 17000,00 грн.

Зазначене рішення набрало законної сили 08.08.2018 р.

Позивачем на адресу Чернігівського окружного адміністративного суду направлено заяву від 31.10.2018 р. № 01-10-24/7088 про видачу виконавчого листа на підставі та на виконання вказаного рішення суду.

Зазначена заява надійшла до суду 02.11.2018 р.

05.11.2018 р. Чернігівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 825/1955/18, в якому встановлено строк пред'явлення його до виконання 09.10.2018 р.

Зазначений виконавчий лист позивачем отримано 06.11.2018 р.

Позивач, вважаючи, що строк пред'явлення виконавчого листа № 825/1955/18 до виконання пропущений ним з поважних причин, звернувся до суду із заявою про його поновлення.

Судова колегія встановила, що задовольняючи вказану заяву та поновлюючи позивачу строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що такий лист був отриманий позивачем лише 06.11.2018 р., тому не міг бути пред'явлений ним до виконання у встановлений судом строк - до 09.10.2018 р., що вказує на наявність підстав для поновлення позивачу даного строку.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, щодо обов'язковості виконання рішень.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1. ст. 376 КАС України стягувачам, які пропустили строк пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий лист № 825/1955/18 був виданий судом лише 05.11.2018 р. та отриманий позивачем, який є стягувачем за ним, 06.11.2018 р., а отже, позивач з об'єктивних причин не мав реальної можливості пред'явити такий лист до виконання у зазначений в ньому строк - до 09.10.2018 р.

Зазначені обставини у сукупності з принципом обов'язковості для виконання судового рішення, яке набрало законної сили, переконують колегію суддів у наявності достатніх підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем як стягувачем строку пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання та поновлення йому такого строку.

При цьому, доводи апелянта про те, що, на його думку, у позивача не було підстав звертатися з позовом у цій справі, що накладення на нього штрафів, які стягнуті за таким позовом, є неправомірним, що ним не порушувалися вимоги законодавства, а також, що рішення по суті позовних вимог ухвалено судом першої інстанції у скороченому провадженні, без належного повідомлення позивача, що він не погоджується з рішенням суду про задоволення позову ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області у цій справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це є підставою для оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, згідно зі ст. 293 КАС України, а не підставами для перегляду процесуальної ухвали суду про вирішення питання щодо поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищевикладене, та зазначає, що такий строк був поновлений позивачу не через перенавантаженість юристів ГУ Держпродспоживслужби в Чернігівській області та/або перебування його працівників у відпустці чи на лікарняному, як зазначає апелянт, а саме через об'єктивну неможливість пред'явлення до виконання до 09.10.2018 р. виконавчого листа, виданого і отриманого стягувачем значно пізніше - 05 та 06.11.2018 р. відповідно.

Посилання апелянта на те, що у даному виконавчому листі судом неправильно зазначено по батькові боржника, відповідно до ст. 374 КАС України, є підставою для виправлення помилки (описки) у виконавчому листі, а не для скасування ухвали суду першої інстанції про поновлення строку для його пред'явлення до виконання.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши ці і всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено необхідні обставини та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: