Справа № 420/50/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/50/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених ст.287 КАС України та ст.ст.268, 269,271,272 КАС України адміністративну справу за позовною заявою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (далі - позивач, Управління, Центральне ОУПФУ в м.Одесі) до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - відповідач, Відділ ПВР), в якому позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення штрафу від 12.12.2018 року ВП №56824361 у розмірі 5100,00 грн.

Вказана позовна заява подана до відділення поштового зв'язку 28.12.2018 року, про що свідчить штемпель поштового відділення із вказаною датою, що міститься на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.12.2018 року до Управління надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року ВП 56824361 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

В позовній заяві Управління просить скасувати вищезазначену постанову з наступних підстав.

Позивач вказує, що 28.11.2017 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №520/10951/17 задоволено адміністративний позов представника ОСОБА_1 та зобов'язано Управління поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 з відповідним перерахунком та індексацією. Рішенням суду апеляційної інстанції від 01.02.2018 року дане рішення суду залишено без змін.

Позивач стверджує, що виконував дане рішення суду у добровільному порядку, що підтверджується розпорядженням від 12.02.2018 року №846221, яким здійснено поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за віком, починаючи з 07.10.2009 року, та виплачено пенсію 25.03.2018 року.

Однак, 01.08.2018 року до Управління надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.07.2018 року, у якій зазначалось, що рішення суду необхідно виконати протягом 10 робочих днів.

Листом від 06.08.2018 року № 2299/06 Управлінням надано довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду з усіма документами, які підтверджують його виконання рішення суду.

У позові зазначено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року роз'яснено постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у справі №520/10951/17, та зазначено, що вона підлягає виконанню в частині проведення перерахунку та індексації пенсії ОСОБА_1 на підставі ст.42 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. При цьому, розмір пенсії, після проведеного перерахунку має відповідати ст.46 Конституції України та ч.1 ст.28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме на рівні, що не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний період, за який було поновлено виплату пенсії, а після здійсненого перерахунку пенсії, має бути проведена її індексація.

Як стверджує позивач, у листопаді 2018 року на виконання вищезазначеного рішення, Управлінням проведено доплату до пенсії до розміру прожиткового мінімуму та здійснено індексацію пенсії ОСОБА_1 Проте, 20.12.2018 року до Управління надійшла оскаржувана постанова від 12.12.2018 року ВП № 56824361, на підставі якої за невиконання вимог виконавчого листа № 520/10951/17, виданого 18.07.2018 року, на Управління накладено штраф.

Нормативно обґрунтовуючи доводи, наведені у позовній заяві, положеннями ч.6 ст.26, ч.1 ст.75, ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», позивач зазначає, що накладення штрафу є безпідставним та неправомірним, а його стягнення призведе до збитків бюджету Пенсійного Фонду України.

Ухвалою суду від 09.01.2019 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

25 січня 2019 року за вх. №2983/19 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач просить суд відкрити провадження у справі.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви Управлінням надано інформацію про місцезнаходження оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви та повідомлено, що докази щодо виконання рішення суду у частині здійснення доплати та виплати індексації надані до суду.

До вказаної заяви позивачем додано:

- платіжне доручення №23 від 21.01.2019 року про сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн.;

- уточнення до позову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., від 28.12.2018 року ВП №56824361 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.;

- копію фіскального чеку про направлення рекомендованого листа з штриховим кодовим ідентифікатором " 635";

- копії постанов від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу, від 28.12.2018 року ВП №56824361 про стягнення виконавчого збору, від 09.01.2019 року ВП №58024194 про відкриття виконавчого провадження, від 09.01.2019 року ВП №58024274 про відкриття виконавчого провадження, від 09.01.2019 року ВП №58024381 про відкриття виконавчого провадження;

- копії супровідних листів відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 09.01.2019 року №091-50, від 09.01.2019 року №091-49, від 09.01.2019 року №091-48/В-5;

- копії довіреностей.

Ухвалою суду від 04.02.2019 року судом продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 14.02.2019 року.

14 лютого 2019 року за вх. №5456/19 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду разом із:

- платіжним дорученням №2179 від 04.02.2019 року;

- довідкою про перебування ОСОБА_1 на обліку в Управлінні та про суму пенсії, яку вона отримує;

- уточненням до позову щодо прохальної частини позову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу на управління у розмірі 10200,00 грн., від 28.12.2018 року ВП №56824361 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.;

- доказами направлення уточненого позову з додатками на адресу відповідача.

Оскільки позивачем у визначений судом строк усунуто недоліки позовної заяви, ухвалою суду від 18.02.2019 року судом:

- прийнято до розгляду позовну заяву Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (в редакції уточнень від 14.02.2019 року за вх. №5456/19) та відкрито провадження по справі за даною позовною заявою;

- вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей, визначених ст.287 КАС України та ст.ст.268, 269,271,272 КАС України;

- призначено судове засідання на 26 лютого 2019 року о 14:30 год.;

- встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву;

- витребувано з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчені копії усіх матеріалів виконавчого провадження №56824361.

Копію ухвали суду від 18.02.2019 року направлено сторонам у справі засобами електронної пошти 19.02.2019 року, та отримано останніми, що підтверджується матеріалами справи.

19 лютого 2019 року вх. №ЕП/1350/19 засобами електронної пошти від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження ВП №56824361.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 23.07.2018 року перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/10951/17, виданого Київським районним судом м. Одеси 18.07.2018 про зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати прийняття рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 з відповідними перерахунком та індексацією.

Відповідач зазначає, що 07.08.2018 року від боржника надійшов лист про майбутню виплату нарахованого боргу з 07.10.2009 року по 31.07.2018 року - 25.08.2018 року, та в якому також зазначено, що виплата індексації не передбачена.

30.11.2018 року до Відділу надійшов лист від стягувача, в якому зазначено про не проведення боржником виплати відповідної індексації перерахованих пенсійних виплат.

Таким чином, як стверджує відповідач, боржником рішення суду не виконується у повному обсязі та боржник ухиляється від його виконання.

У відзиві зазначено, що 12.12.2018 державним виконавцем прийнято постанову про накладення на Управління штрафу у розмірі 5100,00 грн., а 28.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн.

Також, відповідач зазначає, що за невиконання рішення суду, до відділу поліції направлено повідомлення про вчинення злочину, та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Нормативно обґрунтовуючи доводи відзиву положеннями ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», відповідач зазначає, що право на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань, а відсутність грошових коштів у бюджеті не є підставою невиконання рішення суду, виконання якого є обов'язковим, що передбачено статтею 129-1 Конституції України.

Таким чином, як стверджує відповідач, державним виконавцем правомірно та у передбачений законодавством спосіб винесено постанову про накладення штрафу, зважаючи на що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

У судове засідання 26.02.2019 року сторони не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, від представника позивача 26.02.2019 року надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, яке представник просив розглянути без участі Управління.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, зважаючи на клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, враховуючи належне сповіщення відповідача про розгляд справи та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, судом ухвалено рішення про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження відповідно до ч.9 ст.205 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду із прийняттям рішення 26.02.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із заявами сторін по суті справі, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні обставини.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 року по справі №520/10951/17, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2018 року (т.1 а.с.10-12,13-14), судом:

- задоволено адміністративний позов ОСОБА_1;

- визнано протиправними дії Центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м.Одесі щодо відмови у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов'язано Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 з відповідним перерахунком і індексацією.

Таким чином, постанова Київського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 року по справі № 520/10951/17 набрала законної сили 01.02.2018 року.

Копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2018 року по справі №520/10651/17 отримано позивачем 12.02.2018 року, що підтверджується вхідним штампом Управління на отриманому супровідному листі до вказаного рішення суду (т.1 а.с.12).

Також, судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року по справі № 520/10951/17 судом задоволено заяву Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про роз'яснення судового рішення та роз'яснено, що постанова Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у даній справі підлягає виконанню в частині проведення перерахунку та індексації пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 42 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. При цьому, розмір пенсії, після проведеного перерахунку має відповідати ст. 46 Конституції України та ч.1 ст. 28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме на рівні, що не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний період за який було поновлено виплату пенсії, а після здійсненого перерахунку, має бути проведена її індексація (т.1 а.с.16).

Копію ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року по справі №520/10651/17 отримано позивачем 09.07.2018 року, що підтверджується вхідним штампом Управління на отриманому супровідному листі до вказаної ухвали суду (т.1 а.с.15).

З наданих до суду матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що представник ОСОБА_2 звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою від 19.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження, в якій просив відкрити виконавче провадження та виконати постанову Київського районного суду м.Одеси від 28.07.2017 року у справі №520/10951/17.

До вказаної заяви, представником було додано також виконавчий лист по справі №520/10651/17, виданий Київським районним судом м. Одеси 18.07.2018 року, про зобов'язання Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Одесі поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 з відповідним перерахунком і індексацією.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. від 23.07.2018 року відкрито виконавче провадження № 56824361 з виконання виконавчого листа № 520/10951/17 від 18.07.2018 року, виданого Київським районним судом м.Одеси (т.1 а.с.18).

Згідно п.2 вказаної постанови боржнику - Центральному об'єднаному Управлінню Пенсійного фонду України у м.Одесі встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно до п.3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

В матеріалах справи міститься супровідний лист від 23.07.2018 року за вих. №091-6315 про направлення Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області копії даної постанови від 23.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56504633 на адреси стягувача та боржника - Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у м.Одесі.

Як вказує позивач у позовній заяві, дана постанова надійшла на адресу Управління 01.08.2018, що також підтверджується вхідним штампом Управління на супровідному листі від 23.07.2018 року за вих. №091-6315, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.17).

Водночас, як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, довідкою про здійснення нарахування на виконання рішення суду від 06.08.2018 року №2299/06 Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України у м.Одесі повідомило заступника начальника з питань державної виконавчої служби - начальника управління Головного територіального управління юстиції Боднар Д.Р. про те, що на виконання судових рішень у справі №520/10951/17, розпорядженням Управління від 26.12.2017 року та 12.02.2018 року поновлено ОСОБА_2 пенсію з 07.10.2009 року у розмірі 336,57; нараховано борг по перерахунку з 07.10.2009 року по 28.02.2018 року у розмірі 34079,20 грн., який виплачений 25.03.2018 року через ПАТ «Приватбанк».

У вказаній довідці також зазначено, що на виконання ухвали Київського районного суду м.Одеси від 21.06.2018 року проведено перерахунок з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний період, за який було проведено виплату пенсії; розпорядженням від 13.07.2017 року проведено перерахунок з 07.10.2009 року. Водночас, зазначено, що нарахований борг по перерахунку з 07.10.2009 року по 31.07.2018 року у розмірі 76073,22 грн. буде виплачений 25.08.2018 року через ПАТ «Приватбанк».

Також, вказаною довідкою повідомлено, що згідно з п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 до об'єктів індексації не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежного від прожиткового мінімуму, в тому числі і пенсії, обчислені з урахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші виплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

Таким чином, як зазначено у цій довідці, у зв'язку із тим, що складовою пенсії ОСОБА_1 є доплата до прожиткового мінімуму у розмірі 49,71 грн. - згідно вказаної постанови пенсія ОСОБА_1 індексації не підлягає.

До вказаної довідки Управлінням було надано копію розпоряджень від 26.12.2017, від 12.02.2018 року та від 13.07.2018 року, а також, копії протоколів від 22.02.2018 року та від 19.07.2018 року, які наявні в матеріалах виконавчого провадження та містяться в матеріалах справи.

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження ВП № 56824361, 30.11.2018 року за вх. №9114/098-32/39/18 до Відділу примусового виконання надійшла заява за підписом представника стягувача - ОСОБА_1, в якій зазначено, що постанова Київського районного суду м.Одеси від 28.11.2017 року та ухвала Київського районного суду м.Одеси від 28.06.2018 року про роз'яснення судового рішення не були виконані в повному обсязі, оскільки Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на виконання цих судових рішень не провело відповідну індексацію перерахованих пенсійних виплат.

Оскільки станом на 12.12.2018 року вимоги виконавчого листа боржником - Центральним об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в м.Одесі не виконані, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. прийнято постанову про накладення штрафу по ВП № 56824361 від 12.12.2018 року, та відповідно до ст.63, ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», накладено на Центральне об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в м.Одесі штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання вимог виконавчого листа №520/10951/17, виданого Київським районним судом м.Одеси 18.07.2018 року, а також, зобов'язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено, що при подальшому невиконанні рішення суду, на боржника у тому ж порядку буде накладено штраф у подвійному розмірі та до органів досудового розслідування буде направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за умисне невиконання судового рішення (т.1 а.с.9).

У вказаній постанові від 12.12.2018 року зазначено, що постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Супровідним листом від 12.12.2018 року №09.1-9507 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області направлено копію вказаної постанови про накладення штрафу від 12.12.2018 року ВП № 56824361 на адресу позивача по справі (т.1 а.с.8).

Як вказує позивач у позовній заяві, вказана постанова надійшла на адресу Управління 19.12.2018, що також підтверджується вхідним штампом Управління на отриманому супровідному листі від 12.12.2018 року №09.1-9507, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.8).

Також, судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є.В. про накладення штрафу у ВП №56824361 від 28.12.2018 року, оскільки боржником у встановлений державним виконавцем строк рішення суду не виконано без поважних причин, а саме, за невиконання вимог виконавчого листа №520/10951/17, виданого 18.07.2018 року Київським районним судом м.Одеси, накладено на боржника - Центральне об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в м.Одесі штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн. (т.1 а.с.42).

У даній постанові від 28.12.2018 року зазначено, що постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Копію вказаної постанови направлено позивачу супровідним листом від 28.12.2018 року, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження. При цьому в своїх уточненнях до позову, поданих 25.01.2019 року, позивач зазначає, що про винесення вказаної постанови Управлінню стало відомо лише 15.01.2019 року, після отримання 15.01.2019 року постанов щодо відкриття виконавчого провадження щодо виконання, в тому числі цієї постанови.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 28.12.2018 року за вих.№09.1-9957В-7 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. на адресу Головного управління Національної поліції в Одеській області складено повідомлення про вчинення злочину за невиконання вимог виконавчого листа №520/10951/17.

Водночас, як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження ВП №56824361, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. 28.12.2018 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої, на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено: закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/10951/17, виданого 18.07.2018 року Київським районним судом м.Одеси, а постанови про накладення на боржника штрафів від 12.12.2018 року та від 28.12.2018 року вивести в окремі виконавчі провадження.

Вказаною постановою встановлено наступне: «В процесі примусового виконання виконавчого документу державним виконавцем у зв'язку з невиконанням боржником вимог виконавчого документу, були застосовані штрафні санкції, про що винесено відповідні постанови від 12.12.2018 року та 28.12.2018.

В зв'язку з тим, що боржником вимоги виконавчого документу не виконано, 28.12.2018 державним виконавцем направлено до ГУ НП в Одеській області повідомлення про вчинення злочину.

Таким чином, виконавче провадження підлягає закінченню, а виконавчий документ поверненню до суду, який його видав».

Як зазначено у даній постанові, вона може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Також, судом встановлено, що 28.12.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №56824361, за якою згідно з статтями 3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнуто з боржника - Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м.Одесі, виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. (т.1 а.с.43).

При цьому, у даній постанові встановлено, що 28.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.11 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір з боржника не стягнуто.

У вказаній постанові зазначено, що вона може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Копію вказаної постанови направлено позивачу супровідним листом від 28.12.2018 року, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження. При цьому в своїх уточненнях до позову, поданих 25.01.2019 року, позивач зазначає, що про винесення вказаної постанови Управлінню стало відомо лише 15.01.2019 року, після отримання 15.01.2019 року постанов щодо відкриття виконавчого провадження щодо виконання, в тому числі, цієї постанови.

Не погодившись з постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., від 28.12.2018 року ВП №56824361 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою (враховуючи подані до неї уточнення).

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд зазначає, що такі правовідносини врегульовані, зокрема, але не виключно Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 2 червня 2016 року, Законом України "Про державну виконавчу службу", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), в редакціях, чинних на момент винесення оскаржуваних постанов.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області №56824361 від 12.12.2018 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. та постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області №56824361 від 26.12.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн., прийнятих в рамках виконавчого провадження №56824361, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 2 статті 63 цього Закону, тобто встановленого 10-деного строку на виконання рішення суду, повинен особисто перевірити виконання рішення боржником.

Згідно зі ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення немайнового характеру. Поважними можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

В той же час, підставою для накладення штрафу у подвійному розмірі є повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.

Як вже встановлено судом, оскільки станом на 12.12.2018 року вимоги виконавчого листа боржником - Центральним об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в м.Одесі не виконані, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. прийнято постанову про накладення штрафу по ВП № 56824361 від 12.12.2018 року, та відповідно до ст.63, ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», накладено на Центральне об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в м.Одесі штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання вимог виконавчого листа №520/10951/17, виданого Київським районним судом м.Одеси 18.07.2018 року, а також, зобов'язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено, що при подальшому невиконанні рішення суду, на боржника у тому ж порядку буде накладено штраф у подвійному розмірі та до органів досудового розслідування буде направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за умисне невиконання судового рішення (т.1 а.с.9).

У позовній заяві зазначено, що розпорядженням від 12.02.2018 року №846221 здійснено поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 року та виплачено пенсію 25.03.2018 року.

З наданої до суду копії розпорядження №846221 від 12.02.2018 року судом встановлено, що згідно постанови Київського районного суду м.Одеси від 28.11.2017 року по справі №520/10951/17 ОСОБА_1 поновлено призначену їй 29.06.2000 року пенсію за віком, починаючи з 07.10.2009 року у розмірі 336,57 (т.1 а.с.21,22). Також, ОСОБА_1 через зміну надбавки здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2005 року.

З боку позивача до суду також надано розрахунок суми доплати індексації по пенсійній справі №846221 ОСОБА_1 за період травень 2014 року по серпень 2015 року, в якому зазначено, що борг по індексації складає 2281,40 грн. (т.1 а.с.23).

У заяві позивача, яка надійшла до суду 14.02.2019 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду в м.Одесі зазначило, що Управління надає копію платіжного доручення №2179 від 04.02.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, яке здійснило фінансування виплати боргу пенсії ОСОБА_2, та зазначило, що цим дорученням підтверджується факт здійснення виплати боргу індексації та доплати прожиткового мінімуму у розмірі 2281,40 грн. на банківський рахунок «Приватбанк» 04.02.2019 року.

До суду позивачем надано копію вказаного платіжного доручення від 04.02.2019 року №2179 (т.1 а.с.62), в якому у графі «призначення платежу» зазначено: «фінансування пенсій та інших витрат, що відповідно до законодавства здійснюються з ПФУ на лютий 2019 року за 04.02.2019 року без ПДВ».

Також, позивачем надано до суду довідку, яка видана ОСОБА_1 в тому, що вона знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Центральне об'єднане управління ПФУ в м.Одесі і отримує пенсію за віком:

- у січні 2019 року у розмірі 1553,09 грн.;

- у лютому 2019 року у розмірі 3834,49 грн. (т.1 а.с.63).

Як вбачається з вказаної довідки, борг з індексації у розмірі 2281,40 грн., який зазначений у розрахунку суми доплати індексації по пенсійній справі №846221 ОСОБА_1 за період травень 2014 року по серпень 2015 року фактично виплачений ОСОБА_1 у лютому 2019 року (1553,09 - розмір пенсії + 2281,40 - борг по індексації = 3834,49 грн.).

При цьому, позивач у позовній заяві вказує, що у листопаді 2018 року на виконання рішення суду, Управлінням проведено доплату до пенсії до розміру прожиткового мінімуму та здійснено індексацію пенсії ОСОБА_1

Однак, жодних доказів з боку позивача на підтвердження цих обставин щодо виплати позивачу у листопаді 2018 року індексації пенсії ОСОБА_1, до суду не надано.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що виплата індексації пенсії ОСОБА_1 здійснена лише у лютому 2019 року.

В той же час, як встановлено судом, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року по справі № 520/10951/17 судом задоволено заяву Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про роз'яснення судового рішення та роз'яснено, що постанова Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2017 року у даній справі підлягає виконанню в частині проведення перерахунку та індексації пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 42 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. При цьому, розмір пенсії, після проведеного перерахунку має відповідати ст. 46 Конституції України та ч.1 ст. 28 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме на рівні, що не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний період за який було поновлено виплату пенсії, а після здійсненого перерахунку, має бути проведена її індексація (т.1 а.с.16).

Таким чином, як вбачається з викладеного, ні станом на дату прийняття відповідачем спірної постанови від 12.12.2018 року ВП №56824361 у розмірі про накладення штрафу 5100,00 грн., ні станом на дату прийняття відповідачем спірної постанови від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., індексація пенсії ОСОБА_1 не була проведена.

Отже, враховуючи вищевикладене, у відповідача були наявні законодавчо визначені підстави для накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду та у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду - постанови від 28.11.2017 року та ухвали від 21.06.2018 року Київського районного суду м. Одеси по справі №520/10951/17.

Таким чином, виходячи з наведеного у сукупності, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили, позивачем у добровільному порядку в повному обсязі не виконано, у строки визначені відповідачем в повному обсязі не виконано, зважаючи на те, що станом на момент прийняття відповідачем постанови від 12.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та прийняття відповідачем спірної постанови від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., виплата індексації пенсії ОСОБА_1 згідно рішення суду не була проведена, суд вважає, що у відповідача були законодавчо визначені підстави для накладення на позивача штрафів оскаржуваними постановами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області №56824361 від 12.12.2018 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. та постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області №56824361 від 26.12.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн., прийняті в рамках виконавчого провадження №56824361, прийняті правомірно, а отже не підлягають скасуванню.

В той же час, надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем постанови від 28.12.2018 року про стягнення виконавчого збору, яка винесена в рамках виконавчого провадження №56824361, суд виходить з наступного.

Згідно з Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Законом України "Про виконавче провадження", іншими законодавчими актами України та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України розроблена Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року № 489/20802 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIIІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону №1404-VIIІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 4 статті 27 Закону №1404-VIIІ визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №1404-VIIІ виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Водночас, п.8 розділу III Інструкції визначено, що про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Вказані положення відображені також й у ч.3 ст.40 Закону №1404-VIIІ.

За приписами частини 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Водночас, як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження ВП №56824361, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. 28.12.2018 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої, на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено: закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/10951/17, виданого 18.07.2018 року Київським районним судом м.Одеси, а постанови про накладення на боржника штрафів від 12.12.2018 року та від 28.12.2018 року вивести в окремі виконавчі провадження.

Отже, виконавче провадження №56824361 закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIIІ, якою визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

При цьому, суд зазначає, що в уточненнях до позовної заяви, позивачем не наведено жодного доводу в обґрунтування підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 26.12.2018 року ВП №56824361.

Окрім того, позивач самостійно у довідці про здійснення нарахування на виконання рішення суду від 06.08.2018 року №2299/06 (т.1 а.с.20) зазначив, що у зв'язку із тим, що складовою пенсії ОСОБА_1 є доплата до прожиткового мінімуму у розмірі 49,71 грн. - згідно постанови, наведеної у цьому листі, пенсія ОСОБА_1 індексації не підлягає.

Тобто, вказаною довідкою позивач фактично повідомив відповідача про невиконання рішення суду в частині виплати індексації ОСОБА_1

Як вже встановлено судом, виплату індексації ОСОБА_1 за період травень 2014 року по серпень 2015 року в сумі 2281,40 грн. здійснено позивачем лише у лютому 2019 року.

При цьому, вирішуючи дану позовну вимогу, суд враховує висловлений 07 березня 2018 року Верховним Судому у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 750/7624/17 правовий висновок про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплатити виконавчий збір при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто, незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправної та скасування оскаржуваної постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП 56824361 від 28.12.2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн., оскільки остання прийнята державним виконавцем на підставі та в межах діючого законодавства.

Решта доводів представника сторін у заявах по суті справи висновків суду не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної заяви Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 139, 205,241-246, 262, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування: постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн., постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28.12.2018 року ВП №56824361 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 28.12.2018 року ВП №56824361 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. - відмовити повністю.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Соколенко

.