Справа № 820/4243/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 р.Справа № 820/4243/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Машура Г.І.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року по справі № 820/4243/17 (головуючий І інстанції: Біленський О.О.) за позовом ОСОБА_2 до Державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ :

18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харрківській області, Державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича, в якому просила:

визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича, винесені у ВП №47556319: від 23.02.2017 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», від 11.07.2017 року «Про стягнення виконавчого збору», від 11.07.2017 року «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийнята з порушенням норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким позовну заяву залишити без розгляду, а у випадку відсутності підстав для цього, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт наголошує та доводить безпідставність висновків суду щодо протиправності спірних постанов, які прийнятті у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року та закрито провадження у справі у зв'язку із непідсудністю.

За наслідками касаційного перегляду, постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, як таку, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги відповідно до ст.308 КСАС України, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавчий напис № 6298, виданий 22 серпня 2013 року приватним нотаріусом Бондар І. М., за змістом якого йдеться про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» внаслідок заборгованості за кредитним договором на суму 346865,55 грн.

19 травня 2015 року державним виконавцем Чорним А. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47556319 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

У серпні 2015 року мало місце відчуження предмета іпотеки за згодою банку поза межами виконавчого провадження шляхом добровільної реалізації.

23 лютого 2017 року заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за змістом якої звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 та зобов'язано підприємство, на якому працює боржниця, здійснювати відрахування із її доходів у розмірі 20 відсотків суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування, а саме: виконавчого збору на користь держави в розмірі 34686,56 грн та витрат виконавчого провадження на користь держави в розмірі 198,71 грн (всього стягнути 34885,27 грн).

11 липня 2017 року заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 винесено постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що обставини справи свідчать про протиправність постанови відповідача від 23.02.2017 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію. стипендію та інші доходи боржника», постанов виконавця від 11.07.2017 р. та наявність підстав для їх скасування.

Здійснюючи апеляційний перегляд рішення, надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №47556319, а саме 19.05.2015 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначались Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016 року (далі - Закон №606).

Відповідно до ст. 25 Закону № 606, з урахуванням ст..19 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

При цьому, статтею 28 Закону №606 визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Як встановлено за матеріалами справи, постанова держвиконавця про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2015 р. мала посилання на необхідність добровільного виконання виконавчого документа протягом відповідного строку та була предметом судового оскарження ОСОБА_2, яка за постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2015 р по справі 820/6720/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, залишена без змін, як законна.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404), пунктами 6-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що з урахуванням ст.13 Закону №1404, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія». Під час ухвалення того чи іншого рішення, виконавець керується лише тим Законом, що діє на час його прийняття, в даному випадку Законом №1404.

Порядок прийняття спірних постанов виконавця від 23.02.2017 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 11.07.2017 р. про стягнення виконавчого збору; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження врегульовано положеннями 68-70 Закону №1404, статтями 27, 40 та 42 цього ж Закону №1404 відповідно. Зазначені норми стали правовими підставами для прийняття виконавцем таких постанов.

Колегія суддів звертає увагу, що якщо поняття, розмір виконавчого збору по своїй сутті є однаковим за визначенням, що було врегульовано, як положеннями ч.1 ст.28 в редакції Закону №606 (на час відкриття виконавчого провадження), так і ч.ч.1, 2 ст.27 Закону №1404 (в редакції на час прийняття спірних постанов), то порядок і підстави прийняття рішення шляхом винесення постанови про їх стягнення є різним.

Так, якщо за правилами встановленими ст..28 Закону №606 правовою та обумовленою підставою для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору було невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, то сама постанова про стягнення виконавчого збору виносилась під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

В той же час, за правилами встановленими частини 4 статті 27 Закону №1404, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів),

а за правилами частини 2 статті 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Правовий аналіз наведених норм Закону №1404 дає суду апеляційної інстанції право вважати, що правова можливість для винесення постанови про стягнення виконавчого збору існує у або у випадку з одночасним прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, або у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) з підстав, наведених у ч.2 ст.40 Закону №1404. Інших обумовлених підстав для винесення такої постанови Закон №1404 не містить.

Колегія суддів звертає увагу, що якщо правова можливість для прийняття спірної постанови за правилами ст..27 Закону №1404 процесуально втрачена та є не можливою, з огляду на фактичні обставини справи, то щодо іншої підстави, передбаченою ч.2 ст.40 Закону №1404, стороною відповідача не надано жодного доказу ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору було обумовлено поверненням виконавчого документа або закінченням виконавчого провадження. Навпаки, в матеріалах справи (а.с.38-39 т.1) міститься постанова головного держвиконавця відповідача ОСОБА_1 від 13.09.2017 року про прийняття до свого виконавчого провадження ВП №475563199 з виконання виконавчого напису №6298 виданого 22.08.2013 р. приватним нотаріусом Бондар І.М., що додатково підтверджує відсутність обумовлених ч.2 ст.40 Закону №1404 підстав для винесення такої спірної постанови.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції про те, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена безпідставно та передчасно, тому підлягає скасуванню.

Щодо спірної постанови від 11.07.2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 42 Закону №1404 передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Зазначені умови прийняття такої постанови фактично кореспондувались з частиною 5 статті 41 Закону №606.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, що винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження можливо лише на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення.

З досліджених під час розгляду справи матеріалів виконавчого провадження вбачається, що жодної з перелічених підстав для прийняття постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження ВП №47556319 у державного виконавця не було, відповідно вказана постанова також підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови від 23.02.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за змістом якої звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 та зобов'язано підприємство, на якому працює боржник, здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування: виконавчого збору на користь держави в розмірі 34686,56 грн. та витрат виконавчого провадження на користь держави в розмірі 198,71 грн., а всього стягнути 34885,27 грн., колегія суддів також погоджується з висновками суду в цій частині з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.68 Закону №1404, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

З огляду на те, що постановою відповідача від 23.02.2017 року зобов'язано підприємство, на якому працює боржник, здійснювати відрахування із доходів боржника з виконання виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, постанови відносно з яких були винесені лише 11.07.2017 року, тобто майже через півроку з моменту утримання вказаних витрат виконавчого провадження з заробітної плати боржника, колегія суддів також приходить до висновку про протиправність зазначеної постанови, та як наслідок необхідність її скасування. Жодних обумовлених ні підстав, ні дотримання порядку її винесення з боку сторони відповідача дотримано не було.

Аналізуючи наведені норми, а також беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо пропуску строку звернення з позовом до суду, судом першої інстанції в цій частині надана належна та обґрунтована оцінка фактичним обставинам справи.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення при вирішенні спору по суті заявлених вимог.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 268, 271, 272, 287, 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року по справі № 820/4243/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц