Справа № 0440/6208/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6208/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року (суддя Дєєва М.В.) у справі №0440/6208/18 за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення Новокодацього районного відділу у м. Дніпрі Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області № 1216-14 від 14.07.2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, однак відповідачам було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, підставою якої було визначено п.6 ч.1 статті 10 Закону України «Про імміграцію». Позивач вважав вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року позов задоволено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 10 Закону України «Про імміграцію» встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якої вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази. Пунктом 6 частини першої вказаної статті Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача, а також висновок за результатами розгляду клопотання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про отримання дозволу на імміграцію в України, жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, як це визначено в п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», не містить. З цих підстав суд вказав на необґрунтованість оскаржуваного рішення міграційної служби.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне

з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості спірного рішення міграційної служби. З цього приводу скаржник вказує на те, що таке рішення прийнято з огляду на лист Управління Служби Безпеки України в Дніпропетровській області щодо недоцільності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1. З цих підстав відповідач вказує на правомірність оскаржуваного рішення та на правильність визначення правових підстав для його прийняття, а саме п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» - дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Сирійської Арабської Республіки.

19.04.2018 року позивач звернувся до Новокодацького РВ у м.Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

14.07.2018 року рішенням №1216-14 відповідачем було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Вважаючи таке рішення неправомірним, позивач звернувся із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначено статтею 10 Закону №2491-III відповідно до якої дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

У спірному випадку правовою підставою для відмови у надання дозволу на імміграцію відповідачем визначено п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Надаючи правову оцінку оскарженому рішенню відповідача, судом першої інстанції встановлено наступне.

Після отримання заяви позивача про отримання дозволу на імміграцію в Україну та необхідних документів, відповідачем було надіслано відповідні запити до регіонального органу СБУ, робочого апарату Укрбюро Інтерполу, Державної прикордонної служби України та Національної поліції в Дніпропетровській області.

08.05.2018 року Новокодацьким ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було надано відповідь вих.№45.3/2866, в якій зазначено, що за обліками бази даних "Армор" інформація щодо ОСОБА_1, на підставі якої може бути прийнято рішення про відмову у наданні іноземцеві дозволу на імміграцію в Україну, відсутня.

11.05.2018 року відділом міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було надано відповідь вих.№8/18/014/359/1377 відповідно до якої вказано, що згідно перевірки ОСОБА_1 станом на 11.05.2018 року за обліками Генерального секретаріату Інтерполу в міжнародному розшуку не перебуває.

24.05.2018 року Державна прикордонна служба надала відповідь вих. №0.184-11594/0/18 відповідно до якої вказано, що перевіркою встановлено, що станом на 09:00 23.05.2018 року відсутня інформація, щодо ОСОБА_1 у базі даних осіб, яким на підставі закону органами державного кордону заборонено в'їзд в Україну.

07.06.2018 року управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було надано відповідь №24/3340 відповідно до якої зазначено, що станом на 06.06.2018 року відсутня інформація щодо судимості ОСОБА_1.

26.06.2018 року управлянням Служби безпеки України в Дніпропетровській області було надано відповідь №55/2-5251 відповідно до якої вказано, про недоцільність надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, у зв'язку з наявністю інформації про порушення ним Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

За результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, доданих документів до неї та вищевказаних запитів, відповідачем було складено висновок від 14.07.2018 року в якому вказано, що на підставі листа Служби Безпеки України в Дніпропетровській області №55/5-5251 від 26.06.2018 року, Управління СБУ в Дніпропетровській області вважає надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 недоцільним на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" (за порушення ним Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"), у зв'язку з чим було вирішено відмовити позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

У свою чергу, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення став вищевказаний висновок ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 14.07.2018 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.04.2018 року про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Встановивши підстави прийняття оскарженого рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ані лист Служби Безпеки України, ані Висновок ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, не містять жодних конкретних (фактичних) даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем протиправний дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України.

Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що оскаржуване рішення відповідача, а також висновок за результатами розгляду клопотання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про отримання дозволу на імміграцію в України, жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, як це визначено в п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", не містить.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у спірному рішенні відповідач не послався на відповідну норму Закону, на підставі якої дозвіл на імміграцію не може бути наданий.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача, яке прийнято на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», не можливо визнати обґрунтованим.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено та не спростовується відповідачем те, що позивач має в Україні тісні соціальні зв'язки: він перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_7 та має доньку ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження наявною в матеріалах справи, які були долученні позивачем до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення відповідача не відповідає і такому критерію як пропорційність, зокрема щодо дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та порушує Конвенційні права особи.

Таким чином, оскільки оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на протиправність рішення відповідача, наслідком чого є його скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі №0440/6208/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Повне судове рішення складено 27.02.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк