Справа № 826/14358/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 лютого 2019 року №826/14358/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судових засідань Огнивому Д.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_3 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4
доСолом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві
про зняття арешту з майна,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту з усього майна ОСОБА_5, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2002, винесеною державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Онищенко З.М. та зареєстрований 20.10.2004 в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №1394097.

Позовні вимоги мотивовано тим, що майно ОСОБА_5, на яке було накладено арешт, наразі належить її спадкоємцям: ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Так, наразі виконавчі дії не проводяться, виконавче провадження закінчене, проте наявний арешт на майно померлої ОСОБА_5, яке наразі належить позивачеві та його малодітній донці, з вини державної виконавчої служби не знятий, хоча підстави для його існування вже відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та запропоновано відповідачеві надати суду відзив на позовну заяву.

Позивач просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11.04.2002 було вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом'янського району міста Києва заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 3 420,37 гривень, судові витрати 54,33 гривні, а всього 3 474 гривні 70 копійок.

Для звернення вищевказаного судового рішення до виконання Солом'янським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №2-728 від 12.05.2002.

На підставі виконавчого листа №2-728 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Онищенко 3.М. було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2002, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5.

За посиланням позивача, дана заборгованість в повному розмірі була погашена ОСОБА_5 протягом 2002-2005 років.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Скочинської А.М. про закінчення виконавчого провадження від 01.02.2006 було встановлено, що рішення фактично повно виконано згідно з виконавчого документа, а тому постановлено закінчити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4. За життя ОСОБА_5 заповіт не складала.

Єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину залишену після неї, була її дочка ОСОБА_8, що посвідчується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, оскільки постійно проживала з матір'ю на час відкриття спадщини, що вбачається з довідки Житлово-експлуатаційної дільниці №905 від 01.02.2017 № 916.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1. За життя вона заповіт не складала.

Єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину є позивач ОСОБА_3 - її чоловік, що посвідчується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 та їхня донька - ОСОБА_4, що встановлено з даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_3.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №135176358 від 22.08.2018, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявні відомості про обтяження №1394097 на все майно померлої ОСОБА_5.

Станом на 01.10.2017 заборгованість за послугу з утримання будинку та прибудинкової території відсутня, що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 06.11.2017 №02/09-01-5169.

Як вбачається з листа Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві №98296 від 13.10.2017, ОСОБА_3 було повідомлено про те, що виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-728 від 12.05.2002 знищено за закінченням строків зберігання, відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008.

Так, позивачеві було відмовлено у наданні будь-яких документів винесених по даному виконавчому провадженню та відмовлено у знятті арешту, накладеного постановою від 17.12.2002.

Поряд з цим, необхідно відмітити, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25.03.2018 №760/27797/17 було встановлено, що на підставі постанови про арешт майна від 17.12.2002 №2-728, яка була винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №2-728 від 12.05.2002 було накладено арешт на майно ОСОБА_5, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Тобто, з наведеного вбачається, що в межах одного виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа №2-728 від 12.05.2002, та на підставі винесеної в межах такого виконавчого провадження однієї постанови про арешт майна від 17.12.2002 №2-728 державним виконавцем було накладено два обтяження, а саме: №1394113 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. та №1394097 на все майно померлої ОСОБА_5.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25.03.2018 №760/27797/17 було знято арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Онищенко З.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2002, зареєстрований 20.10.2004 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №1394113.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили.

Даним рішенням також встановлено, що постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Скочинської А.М. від 01.02.2006 було закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 12.05.2002 №2-728, оскільки рішення суду повністю виконано.

Станом на 01.10.2017 заборгованість за послугу з утримання будинку та прибудинкової території відсутня.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, після винесення Солом'янським районним судом міста Києва рішення від 25.03.2018 №760/27797/17, з'ясувалось, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна залишилось обтяження №1394097.

Так, позивач, вважаючи, що таке обтяження підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (надалі по тексту - Закон)

За приписами статті 1 Закону (в редакції на момент завершення виконавчого провадження), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з приписами статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби, державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя, державної виконавчої служби у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах (далі - державні виконавці).

Відповідно до частин другої та третьої статі 38 Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження (в редакції, коли позивач дізнався про наявність обтяження №1394097) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 №2274/5 затверджено Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби (надалі по тексту - Порядок). Порядок установлює основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів та поширюється на всю службову документацію.

Пунктом 9.4 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби передбачено, що зберігання завершених виконавчих проваджень здійснюється у спеціально відведеному для цієї мети приміщенні (робочій кімнаті) органу державної виконавчої служби і покладається на одного з працівників органу державної виконавчої служби, про що керівником цього органу видається відповідний організаційно-розпорядчий документ.

Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт (пункт 9.10 Порядку)

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Враховуючи вищевикладені положення законодавства, суд зазначає, що знищенню підлягають тільки завершені виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились.

Суд звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження в якому боржником виступала ОСОБА_5, а в подальшому ОСОБА_8 було завершене ще 01.02.2006 та в наступному знищене за закінченням строку зберігання.

Вказане також встановлено рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 25.05.2018, яке набрало законної сили.

Позивач наголошує, що йому та його дочці, як єдиним спадкоємцям за законом, належить майно спадкодавців з моменту відкриття спадщини, а тому на сьогоднішній день, як вважає позивач, арешт накладений фактично вже на їхнє майно, а не на майно ОСОБА_5, що в силу частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для його зняття.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що постановою державного виконавця від 01.02.2006 виконавче провадження було закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення суду, в рамкам якого було накладено арешт на майно ОСОБА_5, однак під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання щодо знаття арешту з майна, і наявність такого обтяження створює перешкоди у здійсненні позивачем його права власності на майно та реалізації його законних прав та інтересів, як спадкоємця, суд приходить до висновку, про наявність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_5, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з усього майна ОСОБА_5, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2002, винесеною державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Онищенко З.М. та зареєстрований 20.10.2004 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №1394097.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Літвінова А.В.