Справа № 161/19420/18
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/12/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського другої роти першого батальйону УПП у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 23.11.2018 року відповідачем відносно нього було складено постанову серії ЕАВ 749458 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Зі змісту постанови слідує, що позивач 23.11.2018 року о 11 год. 32 хв. рухаючись по вул. Боженка, 1, в м. Луцьку, керуючи транспортним засобом, всупереч вимогам п. 2.9 «д» ПДР України, користувався засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук. Вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки дане правопорушення він не вчиняв. Крім того, при розгляді справи не були зясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність. Також, як при розгляді справи так і при винесенні оскаржуваної постанови зі сторони відповідача було допущено ряд процесуальних порушень. На підставі викладеного, просить суд скасувати постанову серії ЕАВ № 749458 від 23.11.2018 року винесену відповідачем відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у його позовній заяві. Додатково позивач суду пояснив, що його було зупинено працівниками поліції з невідомих йому причин. Надалі інспектор поліції повідомив, що зупинка обумовлена використанням ним (позивачем) засобу звязку під час керування транспортним засобом. Ствердив, що по мобільному телефону він не спілкувався, а просто тримав телефон в руці. Вважає дії працівників поліції щодо винесення оскаржуваної постанови неправомірними, просить постанову скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивач був зупинений працівниками поліції у звязку з використанням ним мобільного телефону під час керування транспортним засобом. Використання засобу звязку полягає не лише у веденні переговорів за допомогою мобільного телефону, а у фактичному контакті з ним під час руху за кермом автомобіля. При цьому звернув увагу суду на ту обставину, що позивач в судовому засіданні підтвердив факт, що під час керування ним транспортним засобом, мобільний телефон знаходився у нього в руці. В задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.11.2018 року поліцейським другої роти першого батальйону УПП у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕАВ № 749458 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 23.11.2018 року об 11 год. 32 хв. позивач ОСОБА_1, рухаючись в м. Луцьку по вул. Боженка, 1, керуючи транспортним засобом OPEL Kadett, номерний знак НОМЕР_1, всупереч вимогам п. 2.9 «д» ПДР України, під час руху користувався засобом звязку, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 4).

Згідно п. 2.9 «д» ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами звязку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не визнавав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вищевказані норми адміністративного судочинства визначають обовязок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП заперечував, що не узгоджується з діями відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що під час керування ним транспортним засобом, його мобільний телефон знаходився у нього в руках.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не встановлено, який конкретно характер має носити користування засобом зв'язку, з чого слід зробити висновок, що будь-яке користування засобом зв'язку заборонено (у даному випадку - мобільним телефоном), в тому числі й тримаючи його в руці. При цьому за сам факт користування засобами зв'язку, тримаючи їх в руці, законодавцем передбачена відповідальність у виді штрафу, без визначення мети користування.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що 23.11.2018 року він у складі патрульного екіпажу поліції здійснював патрулювання м. Луцьку. Близько 12.00 ним був помічений автомобільOPEL Kadett, зеленого кольору, водій якого розмовляв по мобільному телефону. У зв»язку з цим автомобіль був зупинений, водію автомобіля позивачу у даній справі було повідомлено про причини зупинки. Позивач свою вину у порушення ПДР України заперечував, хоча визнав, що тримав мобільний телефон у руці. На момент зупинки транспортного засобу гарнітура бездротового зв»язку у позивача була відсутня.

Обєктивні дані, якій б свідчили про зацікавленість свідка у результаті розгляду даної справи, позивачем суду не надані. Той факт, що свідок ОСОБА_3 є співробітником поліції, сам по собі, на думку суду, не свідчить про його зацікавленість у результаті розгляду даної справи.

Зазначений свідок приведений судом до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від дачі показань за ст.ст. 384, 385 КК України, що підтверджується його підписом, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та враховуючи ту обставину, що позивачем підтверджено факт наявності події, яка передувала винесенню оскаржуваної постанови, однак його заперечення проти постанови базуються на власному трактуванні положень ПДР України, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, була доведено сукупністю досліджених судом доказів, а тому вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського другої роти першого батальйону УПП у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення, а рішення суб'єкта владних повноважень без змін.

На підставі ст. ст. 122, 251, 280, 286, 287 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС Українисуд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 до поліцейського другої роти першого батальйону УПП у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6