Справа № 460/2825/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1000/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Недашківська К.М.), ухвалене у порядку письмового провадження в м.Рівне 11 грудня 2018 року у справі №460/2825/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

08.11.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (далі - Управління), просив: визнати протиправними дії Управління щодо зупинення застосування відносно позивача, як пенсіонера МВС України та членам сім'ї позивача, пільг у вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, з 08.08.2018, зобов'язати Управління поновити позивачу, як пенсіонеру МВС України та членів сім'ї позивача, пільги у вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, з 08.08.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що втрата чинності Закону України «Про міліцію» не може бути підставою для позбавлення позивача права на пільги, що були передбачені статтею 22 вказаного закону, оскільки Конституцією України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Суд першої інстанції зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Скаржник вказує, що особи, які мали право на пільги відповідно до Закону України «Про міліцію» з 07.11.2015 втратили право на пільги, оскільки надання пільг на житлово-комунальні послуги Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено. Скаржник зазначає, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбаченні Законом України «Про Національну поліцію» для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Вказує, що дії Управління щодо припинення нарахування позивачу пільг на житлово-комунальні послуги є правомірними.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, вказує, що перебуває на пенсії за вислугою років, вказану пільгу отримав у відповідності до Закону України «Про міліцію», не є та не був працівником поліції, а тому спірні правовідносини не можуть регулюватись Законом України «Про Національну поліцію». Зазначає, що у відповідача не було правових підстав припиняти виплату пільги у вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 звільнений з служби в органах МВС України у відставку з 30.12.2005 та отримує пенсію за вислугу років.

Відповідно до довідки Управління МВС України в Рівненській області №5/1149 від 21.03.2006 ОСОБА_3 і члени його сім'ї мають право з 30.12.2005 відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію» на 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, електроенергії, а також палива. Довідка безстрокова (а.с.19).

08.08.2018 ОСОБА_3 звернувся в Управління із заявою щодо відновлення пільги у вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, оскільки Управління без попередження перестало таку нараховувати, про що стало відомо заявнику із надісланих квитанцій з оплати житлово-комунальних послуг.

Листом від 13.08.2018 №01/5-13-4824 Управління повідомило ОСОБА_3 що у зв'язку з втратою чинності Законом України «Про міліцію» з 07.11.2015 та відсутністю норм в Законі України «Про Національну поліцію» щодо надання пільг на житлово-комунальні послуги, у позивача відсутнє право на надану раніше пільгу.

Вважаючи дії Управління щодо припинення нарахування зазначеної пільги з 08.08.2018 протиправними, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

На час встановлення позивачу 50% знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, електроенергії, а також палива, правові основи діяльності міліції закріплювались Закони України «Про міліцію» 20.12.1990 №565-XII у відповідній редакції (далі - Закон №565-XII) статтею 22 якого встановлювалось, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива (ч.4). За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом (ч.6 ст.22).

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII у статті 22 Закону України «Про міліцію» частини четверту, шосту та сьому викладено у такій редакції: «Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.»

У зв'язку з прийняттям вказаного Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 389, яка набрала чинності з 1 липня 2015 року, затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, який визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку дія такого поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, зокрема, згідно із Законом України «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні).

З 07.11.2015 у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII втратив чинність Закон 565-XII відповідно до статті 22 якого позивач, як колишній працівник міліції, мав право на 50% знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Відповідно до абзацу 2 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Пункт 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» доповнено зазначеним абзацом 2 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» № 900-VIII від 23.12.2015, який прийнятий з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей.

В свою чергу, Закон України «Про Національну поліцію» не містить норм, які б передбачали цю пільгу не тільки для колишніх працівників міліції, але й для тих осіб, які виходять на пенсію на підставі нового закону.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону, які в частині втрати чинності Законом України «Про міліцію» не скасовувалися та не змінювалися, є діючим, не визнавалися неконституційним.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що оскільки саме пільги на оплату житлово-комунальних послуг в Законі України «Про Національну поліцію» не передбачені, відсутні встановленні законом підстави для поновлення позивачу пільг, на які він мав право і якими користувався відповідно до статті 22 Закону України «Про міліцію», а тому дії Управління щодо припинення надання позивачу з 08.08.2018 пільг у вигляді 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, є правомірними.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 20 лютого 2018 року (справа №484/655/16-а), від 17 квітня 2018 року (справа №243/4524/16-а), від 27 вересня 2018 року (справа № 638/6025/16-а, справа № 275/176/16-а), від 20 грудня 2018 року (справа №227/1458/16-а).

Щодо аргументів позивача про те, що Управлінням не повинні застосовуватися зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, то такі на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки відсутність правового врегулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку відповідача.

Окрім того, помилковим є покликання суду першої інстанції на абзац 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» згідно з яким право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», оскільки зазначена пільга не відноситься до категорій виплат, а за своїм змістом передбачала часткове звільнення працівників міліції від оплати за отримані послуги. Характеристикою пільги є те, що особа отримує певні блага, фінансові зобов'язання по яких бере на себе держава.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача та правомірність пред'явленого позову.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, такі зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ст.139 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №460/2825/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 01.03.2019