Справа № 817/2366/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1040/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (суддя - Махаринець Д.Є., час ухвалення - 16:39, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №817/2366/16 за позовом ОСОБА_2 до реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області Репетухи Олександри Миколаївни, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Рівненської міської ради Рівненської області,

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідачів реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області Репетухи О.М., Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення №28844351 від 21.03.2016 року реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи О.М. про скасування державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру за №3 (об'єкт житлової нерухомості) з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1; 2) визнати протиправним та скасувати рішення №28843010 від 21.03.2016 року реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи О.М. про скасування державної реєстрації права власності за позивачем на квартиру за №4 (об'єкт житлової нерухомості) з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1; 3) зобов'язати Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради вилучити запис про скасування права власності на квартиру №3 з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1, що вчинений на підставі рішення №28844351 від 21.03.2016 року, та вилучити запис про скасування права власності на квартиру №4 з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1, що вчинений на підставі рішення №28843010 від 21.03.2016 року.

Відповідачі і третя особа позову не визнав, в суді першої інстанції подали заперечення та відзиви на адміністративний позов, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення №28844351 від 21.03.2016 року реєстратора управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи О.М. про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 квартири за номером 3 (об'єкт житлової нерухомості) з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та рішення №28843010 від 21.03.2016 року реєстратора управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи О.М. про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 квартири за номером 4 (об'єкт житлової нерухомості) з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1. Зобов'язано управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради вилучити запис про скасування права власності на квартиру №3 з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1, що вчинений на підставі рішення №28844351 від 21.03.2016 року та вилучити запис про скасування права власності на квартиру №4 (об'єкт житлової нерухомості) з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1, що вчинений на підставі рішення №28843010 від 21.03.2016 року. Присуджено на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 640 грн. судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції від 02.08.2018 року не погодилась третя особа Виконавчий комітет Рівненської міської ради та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам спорави, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржені позивачем рішення державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради №28842671 та №28843010 від 21.03.2016 року про скасування державної реєстрації права власності за позивачем ОСОБА_2 на квартиру №3 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та квартиру №4 з реєстраційним номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 було прийнято на основі заяви представника Виконавчого комітету Рівненської міської ради та ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 09.03.2016 року. Ці рішення державного реєстратора від 21.03.2016 року вчинені в межах повноважень реєстратора і у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому у суду першої інстанції не було підстав для їх скасування. Також зазначає апелянт про існування інших судових рішень та процесу виконання судових рішень щодо правомірності будівництва житлового будинку №105 по вул. Шевченка у м.Рівне та щодо права власності на розглядувані квартири як об'єкти житлової нерухомості. Крім цього апелянт покликається на пропуск позивачем 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду із даним позовом.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 02.08.2018 р. та залишити без розгляду позов ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_2 подала суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 02.08.2018 року залишити без змін.

Відповідач Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради подав суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.08.2018 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В засідання суду апеляційної інстанції учасники справи та їхні представники не з'явились, клопотань чи заяв про поважність причин неявки суду не подавали, хоча про час, місце і дату апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року, тобто на час пред'явлення до суду даного адміністративного позову), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Також, згідно ст.17 ч.1 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Статтею 6 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що статтею 3 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Аналогічні процесуальні правові норми містяться і в КАС України в редакції чинній після 15.12.2017 року, тобто в редакції на час прийняття спірного рішення суду від 02.08.2018 року.

Так, відповідно до ст.2 КАС України (тут і надалі в редакції чинній після 15.12.2017 року), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч.1, ч.3 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Із змісту наведених вище правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов'язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб'єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб'єкт владних повноважень.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що спір у справі, що розглядається, стосується права власності позивача ОСОБА_2 на квартири АДРЕСА_1, набуте на підставі державної реєстрації від 30.07.2015 року права власності за позивачем на ці об'єкти нерухомого майна та свідоцтв про право власності від 31.07.2015 року.

У позові оспорюються рішення від 21.03.2016 року відповідача реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області Репетухи О.М. щодо скасування державної реєстрації права власності за позивачем ОСОБА_2 на ці кватири.

Позовні вимоги обґрунтовуються необхідністю захисту права власності позивача на розглядувані квартири №3 і №4 як об'єкти житлової нерухомості.

У розглядуваних правовідносинах хоча позивач і оспорює дії та рішення відповідача реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області Репетухи О.М. як суб'єкта владних повноважень щодо скасування державної реєстрації права власності, однак наслідки цих рішень призвели до зміни (виникнення, припинення) цивільних правовідносин і мають майновий характер. Вчинені відповідачем рішення щодо скасування державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 21.03.2016 року грунтувались на обставинах звернення Виконавчого комітету Рівненської міської ради із ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09.03.2016 року, та мали наслідком зміну реєстрації кінцевого власника об'єктів нерухомості (квартир).

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру прав відомостей про наявність права власності іншої особи. Тому спір про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності стосується права цивільного.

Державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб'єктом звернення за такою послугою та суб'єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Отже, у розглядуваних правовідносинах державний реєстратор, маючи повноваження на вчинення реєстраційних дій, лише реалізував волю третьої особи, яка звернулась до нього за вчиненням реєстраційної дії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розглядуваний спір хоча й зумовлений владними функціями відповідачів як суб'єктів владних повноважень, однак має за мету захист приватного права, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Наведені вище висновки колегії суддів апеляційного суду узгоджуються із численною практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, практикою Великої Палати Верховного Суду відображеною у постанові від 29.08.2018 року в справі №686/17779/16-ц, постанові від 16.10.2018 року в справі №914/870/17, постанові від 05.12.2018 року в справі №757/1660/17-ц.

Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію (скасування реєстрації) речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення.

Одночасно, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вищенаведених норм законодавства і фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував і при цьому зробив помилковий висновок про те, що спір повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 КАС України.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції від 02.08.2018 р. і закриття провадження в адміністративній справі.

При цьому, відповідно до ст.239 КАС України, суд апеляційної інстанції роз'яснює позивачеві, що заявлений спір належить до юрисдикції відповідного цивільного суду.

Керуючись ст.ст. 238, 243 ч.3, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області - задоволити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року в адміністративній справі №817/2366/16 за позовом ОСОБА_2 до реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області Репетухи Олександри Миколаївни, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - скасувати, а провадження в цій адміністративній справі №817/2366/16 за позовом ОСОБА_2 - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 01.03.2019 року