Справа № 473/538/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 473/538/19

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта Бангладеш ОСОБА_3,

перекладача Нікішова О.О.

розглянувши у письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції о 18:17 год в м.Вознесенську, по справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 про продовження строку затримання поміщеного до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив продовжити строк затримання Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації іноземця та забезпечення видворення за межі території України на шість місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк затримання відповідача закінчується 10 лютого 2019 року, він підлягає продовженню відповідно до статті 289 КАС України, оскільки наявні умови за яких неможливо забезпечити його примусове видворення, відсутні підстави для законного перебування на території України, він не вживає заходів стосовно своєї легалізації, відсутні кошти необхідні для проживання в Україні, відсутній документ, який дає право на виїзд з території України у встановленому порядку, також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, рішення суду про його примусове видворення за межі України має бути виконаним.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. Доводами апеляційної скарги зазначено, що немає підстав для продовження строку тримання, оскільки відповідач не перешкоджав його ідентифікації та видворенню. Відповідач зазначає, що сприяв співпраці з відповідачем, надав копію паспорту. Апелянт звертає увагу, що позивач не зроб все можливе для того, щоб якомога швидше його індетифікувати, що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов'язків.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 позивачем до суду не надано.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 року справу було призначено до розгляду у режимі відеоконференції.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Апелянт Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав, надав відповідні пояснення у справі та під час апеляційного розгляду справи заявив про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2018 року під час перевірки законності перебування іноземних громадян в м. Кагарлик Київської області було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, який перебував на території України без законних підстав та документів, які б надавали право йому законно перебувати на території України на визначений строк.

10.08.2018 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області було примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 та затримано останнього, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном до 6 місяців.

В цей же день рішенням головного спеціаліста Кагарлицького РС УДМС України в Київській області прийнято рішення про поміщення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 до Миколаївського ПТПІ.

Листом за № 10/609 від 29.08.2018 року заступник начальника УДМС України в Київській області звернувся до директора ДУ «Миколаївського ПТПІ» щодо сприяння та вжиття заходів з метою ідентифікації громадянина та заповнення відповідачем заяви - анкети, виготовлення фотографії, які в подальшому просив направити на його адресу.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 289 КАС України наявні підстави визначені для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, тому слід продовжити строк затримання його з метою його ідентифікації та з метою забезпечення примусового видворення його за межі України

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частинами 12 та 13 вказаної статті Кодексу передбачено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012р. №353/271/150 встановлено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Зокрема, передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Матеріалами справи встановлено, що ні в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, ні в позові невідображені жодні докази звернення позивача до представництва держави походження відповідача.

У позовній заяві, позивач зазначає про те, що звертався з метою ідентифікації відповідача до адміністратрції Миколаївського ПТПІ, однак колегія суддів звертає увагу на те, що останній не є належним суб'єктом, який надає інформацію для ідентифікації.

Крім того, позивачем не доведено відсутність співпраці з боку Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 під час процедури його ідентифікації.

Судовою колегією встановлено, що відповідач ніяким чином не перешкоджає ідентифікації своєї особи, сприяє з'ясуванню цієї обставини, надав працівникам міграційної служби копію свого паспорта виданого державними органами Народної Республіки Бангладеш.

З огляду на те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав для задоволення позову.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При прийняття рішення, судом апеляційної інстанції також враховано ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлена свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Згідно з частиною третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області - відмовити

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов