Справа № 1140/3316/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 1140/3316/18
(суддя Брегей Р.І. м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №1140/3316/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 грудня 2018 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області згідно з яким, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року;

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок з 01 січня 2018 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки про суддівську винагороду від 02.08.2018 року №726 виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області для обчислення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та здійснити виплати з урахуванням фактично отриманих сум.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідності до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» №2415-VІІІ від 15.05.2018 року, який набрав чинності 22.07.2018 року з 01 січня 2018 року відбулася зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. На підставі зазначеного закону позивачу видано довідку для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №726 від 02.08.2018 року, яку було надано відповідачу 01.11.2018 року. Однак, відповідач провів перерахунок довічного грошового утримання позивачу не з дати коли відбулася зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а з дати надання відповідачу цієї довідки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року позов задоволено.

Суд, визнав протиправним рішення відповідача від 14 листопада 2018 року про відмову позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня по 31 липня 2018 року та зобов'язав відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці позивачу за період з 01 січня по 31 липня 2018 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02 серпня 2018 року №726, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, та виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за цей же період.

Рішення суду мотивовано тим, що «…утримання судді у відставці за своїм змістом ширше поняття, ніж пенсія, оскільки є гарантією незалежності судді під час здійснення правосуддя…».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що перерахунок довічного грошового утримання позивачу проведено з дати звернення його до Пенсійного органу з відповідною заявою та доданою довідкою. Зазначає про те, що позивач вийшов у відставку до 30.09.2016 року і не міг розраховувати на поширення на нього нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працював за «новими правилами» та не отримував суддівську винагороду у розмірі визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, що узгоджується з правовою позиціє викладеною Верховним судом у рішенні від 01.11.2018 року у справі №0640/3835/18. Крім того, вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її безпідставність просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з квітня 2000 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Кіровоградській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання (а.с.25).

02 серпня 2018 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області позивачу видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №726 у якій зазначено суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді станом на 01.01.2018 року (а.с.12).

Позивач 09 серпня 2018 року звернувся до відповідача з заявою щодо проведення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі вищезазначеної довідки (а.с.10).

01 листопада 2018 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою в якій просив здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 02 серпня 2018 року №726 починаючи з 01 січня 2018 року (а.с.11).

Листом №630/Я-11 від 14.11.2018 року відповідач повідомив позивача про те, що йому проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 02 серпня 2018 року №726 починаючи з 01 серпня 2018 року, оскільки Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» набрав чинності 22.07.2018 року та зворотної сили не має (а.с.13).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 02 серпня 2018 року №726 починаючи з 01 січня 2018 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2016 від 08.06.2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив, що конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України підкреслив обов'язковість відповідності судді критеріям компетентності та неупередженості, що в подальшому гарантує надання йому статусу судді у відставці, який дає право на довічне утримання.

Конституційний Суд України також звертав увагу, що «підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453-VI, законами України» (пп. 6.2 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013). Таким чином, умови та порядок здійснення професійних повноважень суддею визначають рівень його забезпечення у відставці.

Встановлення різних правових підстав для отримання довічного грошового утримання суддями (які пішли або підуть у відставку) за критеріями проходження ними кваліфікаційного оцінювання та підтвердження своєї відповідності займаній посаді засновано на конституційних приписах та вимогах Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, якими ці приписи реалізовані.

Без проходження кваліфікаційного оцінювання на відповідність критеріям компетентності та доброчесності, а також без дотримання інших обов'язкових умов, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 на протязі щонайменше трьох років, суддя, навіть за наявності підстав для виходу у відставку, не може отримувати довічне утримання у розмірі, визначеному в статті 142 цього Закону.

Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016, і суддів, які вийдуть у відставку, відпрацювавши в нових умовах щонайменше через три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя.

Така різниця має місце і щодо працюючих суддів, оскільки право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом від 02.06.2016 мають лише ті з них, хто за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру суддівської винагороди працюючого судді, а виплата збільшеного розміру суддівської винагороди відповідно до Закону від 02.06.2016 залежить від проходження та результату кваліфікаційного оцінювання.

Якщо проходження і результат кваліфікаційного оцінювання має значення для визначення розміру суддівської винагороди працюючих суддів а також для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який йде у відставку через три роки після оцінювання, то ця ж сама обставина повинна братися до уваги і під час перерахунку цього ж виду утримання і для суддів, які вийшли у відставку раніше, тобто до 30.09.2016.

Інше застосування положень частини 4 статті 143 Закону від 02.06.2016 призвело б до того, що судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 і жодного дня не працювали в умовах, коли конституційні вимоги до судді суттєво підвищилися, отримували б грошове утримання у розмірі, більшому, ніж судді, які підтвердили відповідність цим вимогам (пройшли кваліфікаційне оцінювання) і відпрацювали в таких умовах щонайменше три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (в редакції чинній з 01.01.2017) встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з п. 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 01.01.2017 для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абз.1 п. 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

При цьому, п. 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, 07.07.2010 (далі - Закон № 2453-VI).

Згідно з ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, визначається відповідно до розміру, встановленого ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246- VIІІ прожитковий мінімум для працючих осіб з 01 січня 2018 року становить 1762 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу видано довідку №726 в якій зазначено суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням змін внесених Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», проте який не пройшов кваліфікаційне оцінювання (посадовий оклад 17620 грн. - 1762 х 10), що свідчить про безпідставність доводів скаржника відносно наявності підстав для застосування до спірних відносин правової позиції викладеної Верховним судом у рішенні від 01.11.2018 року у справі №0640/3835/18.

Щодо доводів скаржника про необхідність здійснення позивачу перерахунку довічного грошового утримання з дати звернення позивача з відповідною заявою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Тобто, спеціальним законом встановлено обов'язок органу, який виплачує щомісячне довічне грошове утримання здійснити його перерахунок у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В свою чергу Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» №2415-VІІІ від 15.05.2018 року, який набрав чинності 22.07.2018 року внесено зміни в абзац 2 пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ, де слово і цифри 1600 грн. замінено словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Тобто, дію Закону України №2415-VІІІ від 15.05.2018 року поширено на відносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме починаючи з 01 січня 2017 року.

З огляду на зазначене, з 01 січня 2018 року посадовий оклад суддів, як складова частина суддівської винагороди збільшився, а отже враховуючи положення частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ це є підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання саме з дати такого збільшення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що такий перерахунок щомісячного довічного грошового утримання повинен здійснюватися автоматично у відповідності до вимог спеціального закону - Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, а не з дати звернення з відповідною заявою.

Тобто, вимоги позивача про необхідність здійснення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2018 року є обґрунтованими.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що спірні відносини виникли у зв'язку з нездійсненням відповідачем перерахунку позивачу довічного грошового утримання з дати зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а саме з 01 січня 2018 року, оскільки саме з цієї дати посадовий оклад суддів, як складова частина суддівської винагороди збільшився у відповідності до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» №2415-VІІІ від 15.05.2018 року, який набрав чинності 22.07.2018 року.

Враховуючи те, що підставою для перерахунку позивачу довічного грошового утримання є закон, який набрав чинності 22.07.2018 року, а також те, що положення цього правового акту є загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини, суд апеляційної інстанції вважає, що саме з цієї дати і розпочав перебіг строк звернення до суду для вирішення цього спору.

Враховуючи дату з якої розпочав перебіг строк звернення до суду для вирішення цього спору - 22 липня 2018 року та дату звернення позивача до суду для вирішення зазначеного спору - 29 листопада 2018 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про помилковість доводів скаржника щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №1140/3316/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя А.В. Суховаров