Справа № 822/1477/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

26 лютого 2019 року

справа №822/1477/17

адміністративне провадження №К/9901/31905/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у складі суддів Мельник-Томенко Ж.М., Ватаманюка Р.В., Сторчака В.Ю.

у справі № 822/1477/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фруктовий світ»

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

26 травня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фруктовий світ» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 листопада 2016 року №/1424, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2016 року на 569915 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 142479 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

10 липня 2017 року постановою Хмельницького окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено. Суд зазначив, що позивачем не доведено правомірність не зазначення у податкових накладних кодів УКТЗЕД, оскільки факт іноземного походження товарів підтверджується належними та допустимими доказами.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 листопада 2016 року №/1424.

Суд апеляційної інстанції, встановивши невідповідність частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, зазначив, що в даному випадку частину оскаржуваного повідомлення-рішення відокремити неможливо, а тому податкове повідомлення-рішення слід скасувати повністю.

У жовтні 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, в який, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду постанови суду апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, зареєстрованою 18 січня 2016 року, , перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість з 1 березня 2016 року.

У жовтні 2016 року податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у сумі 1 423 280 грн відображеного у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року, за результатами якої складено акт від 19 жовтня 2016 року №3015/12-02/40220733 (далі - акт перевірки).

17 листопада 2016 року керівником податкового органу на підставі акта перевірки, згідно з пунктом 54.3 статті 54 та пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України за порушення позивачем як платником податку на додану вартість пунктів 198.2, 198.6 статті 198, статті 200, статті 201 цього кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення №/1424, яким встановлена сума завищення бюджетного відшкодування в розмірі 569 915 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 142 479 грн, без визначення правової підстави їх застосування.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Як зазначено у касаційній скарзі, завищена сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2016 року виникла за рахунок завищення Товариством податкового кредиту та від'ємного значення податку на додану вартість у березні, квітні, червні, липні 2016 року.

У позовній заяві підтверджено, що в березні 2016 року у податкових накладних № 31 від 28 березня 2016 року та № 36 від 30 березня 2016 року, виданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Фруктовий світ», дійсно не зазначені коди УКТ ЗЕД, як це встановлено в акті перевірки, але до винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення позивач отримав від контрагента розрахунки коригувань до цих податкових накладних, якими приведено показники податкових накладних до їх відповідності вимогам Податкового кодексу України.

Висновок судів попередніх інстанцій полягає у тому, що оскільки таке коригування здійснено 31 жовтня 2016 року, вже після встановлення факту порушення актом про результати перевірки від 19 жовтня 2016 року, воно не можу бути взято до уваги.

Аналогічний висновок зроблено судом апеляційної інстанції при перевірці правомірності формування податкового кредиту згідно податкової накладної № 14844/13 від 30 червня 2016 року, виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на суму податку на додану вартість 357,82 грн.

Враховуючи, що доводи касаційної скарги є повністю тотожними запереченням на апеляційну скаргу, відповідач не звернув увагу, що в цій частині його вимоги підтримані судами і першої і апеляційної інстанції, яка не оскаржується позивачем.

Як зазначає відповідач, перевіркою не підтверджено достовірність формування податкового кредиту згідно податкової накладної № 37 від 13 квітня 2016 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра - Агро» на суму податку на додану вартість 408 223,04 грн, яка складена з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України, а саме відсутній код УКТ ЗЕД.

У квітні 2016 року позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Деметра-Агро» 2 449 338,23 грн (з яких 408 223,04 грн. податку на додану вартість) за ємкість для зберігання зерна Sukup 4213 (1 шт.) та ємкість хоперну Sukup 1509 (2 шт.). В податковій накладний № 37 від 13 квітня 2016 року, виданій Товариству з обмеженою відповідальністю «Деметра-Агро» після оплати повної суми, не зазначені коди УКТ ЗЕД.

Реальність господарської операції податковим органом під сумнів не ставиться. Спірним питанням в даній частині є необхідність зазначення кодів УКТ ЗЕД, оскільки податковий орган стверджує, що вказаний товар іноземного походження. Позивач, в свою чергу, стверджує, що придбаний товар виготовлено в Україні, тому зазначення кодів УКТ ЗЕД не є обов'язковим.

За приписами частини 201.1. статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом «і» вказаної частини зазначено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити як код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В частині 201.10 статті 201 Податкового кодексу України зазначено, що податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

В силу вимог частини другої статті 36 Митного кодексу України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та не спростовано доводами касаційної скарги, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра-Агро» придбано складові частини товару, доукомплектовано та доопрацьовано та в подальшому реалізовано позивачу. Позивачем надані доказі, які стверджують про виробництво товару на території України шляхом комплектації товару із різних складових, частини яких експортується виробниками.

За таких обставин, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що вимога щодо присвоєння та зазначення коду товару є безпідставною, оскільки придбаний позивачем товар є виробленим на території України з різних складових частин, закуплених у різних постачальників (сертифікат відповідності видано на продукцію, що ввозиться в Україну, а не на виготовлений з неї товар).

Аналогічний висновок зроблено судом апеляційної інстанції при розгляді правомірності формування податкового кредиту згідно податкової накладної № 33 від 16 червня 2016 року, виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра-Агро» на суму податку на додану вартість 49 833,33 грн. та податкової накладної № 49 від 22 липня 2016 року, виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра-Агро» на суму податку на додану вартість 49 666,67 грн.

Погоджуючись з певними висновками суду апеляційної інстанції, Суд не погоджується з загальним висновком про те, що оскільки частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд міг би вважати неправомірною відокремити неможливо, податкове повідомлення-рішення слід скасувати повністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення) встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

За приписами частини 55.1. статті 55 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення) податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Отже, скасуванню підлягають податкові повідомлення-рішення, які не відповідають актам законодавства як частково, так і в повному обсязі. Суд апеляційної інстанції встановив, що в певній частині оскаржуване податкове-повідомлення рішення відповідає вимогам діючого законодавства. Скасовуючи рішення у повному обсязі, суд дійшов висновку, який суперечить обставинам справи.

Посилання на постанову Верховного суду України від 5 грудня 2006 року у справі № 21-527 є неприйнятним, оскільки у справі, що розглядається, судом не приймається нове податкове повідомлення-рішення, недійсну частину спірного податкового повідомлення-рішення можливо відокремити, зокрема, шляхом зобов'язання податкового органу надати детальний розрахунок податкового повідомлення-рішення, з визначенням спірних сум податку на додану вартість в розрізі спірних господарських операцій. Зазначений розрахунок всупереч правилам формування податкового повідомлення-рішення до нього не долучений та в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій не витребувано та не досліджено розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, який додається до податкового повідомлення-рішення. Не встановлені та не досліджені склади податкових правопорушень, покладених в основу його прийняття, що доводить порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи внаслідок не дослідження зібраних у справі доказів, що в свою чергу є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) та частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діє після 15 грудня 2017 року) суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, пунктом 1 частини 2, частиною 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у справі № 822/1477/17 скасувати.

Адміністративну справу № 822/1477/17 направити на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф. Ханова

Судді І.А. Гончарова

І.Я. Олендер