Справа № 462/3948/14-а
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/666/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Зубович-Яворська О.Я., Кричун І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року про визнання протиправним рішення за заявою ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення, вчиненого суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання постанови суду у справі №462/3948/14-а за позовом ОСОБА_4 до Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

І.ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про визнання протиправним рішення, вчиненого (прийнятого) суб'єктом владних повноважень - відповідачем на порушення прав, підтверджених рішенням (постановою) суду (в порядку ст. 383 КАС України) в якій просив:

- визнати протиправним розпорядження Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова від 06 листопада 2017 року про перерахунок йому пенсії за період з 01.02.2014року, тому що вказане розпорядження порушує його права, підтверджені постановою (рішенням) Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року, так як не врахує при визначенні йому пенсії за період з 01.02.2014 року вимоги «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (підпункту 4 пункту 3 і пункту 9), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.04.2001 року №125-р, які були застосовані Залізничним районним судом м. Львова при вирішенні даної справи;

- зобов'язати Залізничне об'єднане управління ПФ України м. Львова усунути вищезазначені порушення, допущені при прийнятті розпорядження від 06.11.2017 року про перерахунок пенсії ОСОБА_4 за період з 01.02.2014 року у строк не пізніше п'яти робочих днів з дня набрання законної сили цією окремою ухвалою, і у же строк письмово повідомити суд про усунення цих порушень з наданням підтверджуючих документів;

- вищезазначені порушення, допущені службовими особами Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова, які підписали розпорядження від 06.11.2017 року про перерахунок пенсії ОСОБА_4 за період з 01.02.2014 року містять ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України;

- направити окрему ухвалу суду керівнику Львівської місцевої прокуратури №2 (по Залізничному та Шевченківському районах м. Львова) для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про умисне невиконання службовими особами Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова, які підписали розпорядження від 06.11.2017 року про перерахунок пенсії ОСОБА_4 за період з 01.02.2014 року, кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 382 КК України, та організації досудового розслідування за цим кримінальним провадженням;

- встановити керівнику Львівської місцевої прокуратури №2 строк в один місяць з дня отримання копії вказаної окремої ухвали суду для надання суду письмової відповіді про заходи, вжиті ними на виконання вказаної окремої ухвали.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року заяву задоволено частково.

У задоволенні вимог щодо визнання розпорядження Залізничного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України міста Львова від 06 листопада 2017року протиправним, зобов'язання Залізничного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України міста Львова усунути допущені порушення, направлення ухвали суду у Львівську місцеву прокуратуру №2 з метою встановлення у діях службових осіб Залізничного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України міста Львова ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України - відмовлено за безпідставністю.

Встановлено судовий контроль за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області постанови Залізничного районного суду міста Львова від 15 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова (Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова) про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати до Залізничного районного суду міста Львова звіт про виконання постанови Залізничного районного суду міста Львова від 15 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова (Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова) про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії протягом 30 (тридцяти) днів від набрання ухвали законної сили.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову. На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що розпорядженням дійсно був здійснений перерахунок пенсії за період з 01.02.2014 року. Але при перерахунку пенсії згідно вказаного розпорядження не була врахована заробітна плата за фактично відпрацьований час у зоні відчуження, зазначена у довідці про заробітну плату від 10.02.2012 року. На підтвердження протиправності дій управління свідчить ще одне розпорядження від 23.01.2018 року, яким здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 01.02.2014 року за рішенням суду і збільшено розміри пенсії. Вказує, що перерахунок пенсії проведено без урахування вимог розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (як правонаступник відповідача) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що на виконання вимог оскаржуваної ухвали, відповідач надав звіт про виконання постанови Залізничного районного суду м. Львова від 15.08.2017 року. Пенсію обчислено відповідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням стажу роботи на Чорнобильській АЕС з 25.09.1986 року по 25.09.1986 року, з 28.09.1986 року по 10.10.1986 року, з 12.10.1986 року по 20.10.1986 року, з 02.11.1986 року по 02.11.1986 року, та середньомісячного заробітку для обчислення пенсії - 8182, 87 грн (індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 8,81006) на підставі довідки про заробітну плату від 10.02.2012 року №48. Розмір пенсії внаслідок проведеного перерахунку за рішенням суду станом на сьогодні складає 6 738,41 грн, в березні 2018 року виплачено 95 933,81 грн.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2017року зобов'язано Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова (Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова) здійснити ОСОБА_4 з 01.02.2014 року перерахунок та виплату його пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із заробітної плати ОСОБА_4 за фактично відпрацьовані дні у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, зазначеної у довідці про заробітну плату ОСОБА_4 від 10.02.2012 року №48 (а.с. 11-17).

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_4 від 10.02.2012 року №48 (а.с. 31) фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження, з якої визначається пенсія сладає: 280,60 за 4 дні вересня 1986року; 1577,02 за 26 днів жовтня 1986року; 107, 41 за 1 день листопада 1986року.

На виконання названого рішення суду 06.11.2017року відповідачем винесено розпорядження №814590 (а.с. 29) про перерахунок пенсії позивачу з 01.02.2014року.

Позивач вважає дане розпорядження протиправним, оскільки воно не забезпечує перерахунку пенсії позивача відповідно до вимог розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року та виходячи із заробітної плати ОСОБА_4 за фактично відпрацьовані дні у зоні відчуження Чорнобильської АЕС згідно довідці про заробітну плату ОСОБА_4 від 10.02.2012 року №48.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що оскільки позивач працював в населених пунктах зони відчуження з 25 вересня 1986 року по 02 листопада 1986 року, що становить менше 12 місяців поспіль, то пенсію слід обчислювати виходячи із заробітної плати за фактично відпрацьований час, а відтак покликання заявника на невірний розрахунок належних йому витрат, а також коефіцієнт зарплати, є безпідставними. Крім того, на переконання суду, заявником не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, які б слугували підставою направлення ухвали суду у Львівську місцеву прокуратуру №2 з метою встановлення у діях службових осіб Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов'язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Підстави та порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з тим, стаття 383 КАС України регулює порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб'єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб'єктом владних повноважень дій зобов'язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З матеріалів справи вбачається, що виконуючи постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у справі №462/3948/14-а, відповідач у своєму розпорядженні №814590 від 06.11.2017року (а.с. 29) взяв для обрахунку середньомісячний заробіток у розмірі 1816,11 (928,81х 1,95531), який не призвів до збільшення пенсії позивача.

Натомість, як слідує довідки про заробітну плату позивача від 10.02.2012 року №48, (відповідно до якої слід було провести перерахунок пенсії позивачу згідно названого судового рішення) фактичний розмір заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження, з якої визначається пенсія складає: 280,60 за 4 дні вересня 1986року; 1577,02 за 26 днів жовтня 1986року; 107, 41 за 1 день листопада 1986року за даними (а.с. 31).

В порушення ч.2 ст. 77 КАС України жодного правового обґрунтування правомірності, винесеного відповідачем розпорядження №814590 від 06.11.2017року та приведеного розрахунку із середньомісячного заробітку у розмірі 1816,11 (928,81х 1,95531) відповідач не надав.

Натомість, з листа відповідача від 23.01.2018року (а.с. 162-163) слідує, що розпорядженням відповідача №814590 від 23.01.2018 року було переглянуто виконання постанови Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року та проведено перерахунок пенсії позивачу виходячи із заробітної плати в зоні відчуження у зв'язку з чим розмір пенсії позивача збільшилася, з 01.02.2014року та стала складати- 4301,69грн, з якої 3682,29грн-основний розмір пенсії.

Дослідивши поданий відповідачем звіт (138-139), письмове пояснення викладене у клопотанні від 22.02.2019року №1544/08.01.-11, розпорядження відповідача №814590 від 23.01.2018 року, №814590 від 17.04.2018року та доданий до них розрахунок середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, колегією суддів встановлено, що лише в січні 2018року після численних звернень та скарг позивача відповідач на виконання названої постанови суду здійснив перерахунок пенсії позивача виходячи із заробітної плати (1577,02) зазначеної в довідці про заробітну плату позивача за 26 днів роботи в зоні відчуження від 10.02.2012 року №48.

Однак, як слідує із змісту Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення пенсій працівникам органів внутрішніх справ та військовослужбовцям внутрішніх військ МВС, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і стали інвалідами внаслідок променевої хвороби» №125-р від 04 квітня 2001 року працівникам органів внутрішніх справ та військовослужбовцям внутрішніх військ МВС, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і стали інвалідами внаслідок променевої хвороби, пенсії по інвалідності відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначаються (перераховуються) із заробітку, одержаного за роботу у зоні відчуження за фактично відпрацьований час, який обчислюється у такому порядку: сума грошового утримання, що складається з посадового окладу і окладу за спеціальними званнями, у кратних розмірах в одному з календарних місяців роботи 1986 року ділиться на кількість фактично відпрацьованих днів у цьому місяці. Заробіток за один день збільшується на розмір премії, що була виплачена за безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у цьому місяці, і множиться на 30 календарних днів. До одержаного умовного місячного заробітку додається надбавка за вислугу років.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у справі №462/3948/14-а, яка набрала законної сили встановлено, що при обрахунку та призначенні пенсії позивачу на нього поширюється дія розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року яка повинна була бути врахована відповідачем при призначенні, перерахунку та виплаті пенсії позивачу.

Натомість як слідує, із змісту пояснень позивача та зібраних у справі доказів (розпоряджень відповідача №814590 від 06.11.2017року, №814590 від 23.01.2018 року, №814590 від 17.04.2018року) відповідач не забезпечив перерахунку та виплати пенсії позивачу з урахуванням зазначеного розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року.

Покликання відповідача про відсутність у нього даних щодо розміру премії виплаченої позивачу суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Пунктами 3.3, п.4.1, 4.2 Порядку N22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

За наведених обставин, відповідач як орган до повноважень якого входить прийняття рішень про призначення, перерахунку та виплати пенсії, зобов'язаний на виконання постанови Залізничного районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у справі №462/3948/14-а та пунктів 3.3, п.4.1, 4.2 обумовленого Порядку N22-1 був витребувати від підприємств, установ, організацій в тому рахунку і позивача всі необхідні дані та документи необхідні для належного виконання названої постанови суду та забезпечення права позивача на вірний обрахунок та виплату органами пенсійного фонду належної йому пенсії.

Водночас, як слідує з пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні позивач не наполягав на з'ясуванні обставин щодо розміру премії та вказав, що оскільки в довідці про заробітну плату від 10.02.2012 року №48 розміру премії не зазначено, то відповідач міг взяти розмір премії за « 0» та здійснити перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року за 30 календарних днів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розпорядження відповідача №814590 від 06.11.2017року про перерахунок пенсії позивача здійснено з порушенням права позивача на перерахунок його пенсії виходячи із заробітної плати в зоні відчуження та без урахування Розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року, відтак назване розпорядження є протиправним.

З урахуванням положень ст. 383 КАС України, заява позивача про визнання протиправним обумовленого розпорядження підлягає до задоволення, а рішення суду у названій частині підлягає до скасування.

Стосовно ж вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, то згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви позивача, поданої відповідно до ч. 1 названої статті, суд постановляє окрему ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 КАС України.

З огляду на зазначені обставини справи та положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та скасування ухвали суду першої інстанції в частині яка стосується відмови у задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним розпорядження Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова №814590 від 06.11.2017року та в частині відмови у винесенні окремої ухвали щодо усунення виявлених порушень.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року скасувати в частині яка стосується відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправним розпорядження Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова №814590 від 06.11.2017року та в частині відмови про винесення окремої ухвали щодо усунення виявлених порушень.

Постановити у названій частині нове судове рішення, яким визнати протиправним розпорядження Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова №814590 від 06.11.2017року про перерахунок пенсії ОСОБА_4 без урахування сум заробітної плати, зазначеної у довідці про заробітну плату позивача за період його роботи в зоні відчуження від 10.02.2012 року №48 та без урахування Розпорядження Кабінету Міністрів України №125-р від 04 квітня 2001 року.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.