Справа № 2а/1570/5653/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №2а/1570/5653/12

адміністративне провадження №К/9901/3143/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ у м. Одесі)
на постановуОдеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року (колегія у складі суддів: Яковлєва О.В., Бойка А.В., Танасогло Т.М.)
у справі 2а/1570/5653/2012
за позовомДержавного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» (далі - ДП «ОДТП»)
доСДПІ у м. Одесі
за участюПрокуратури м. Одеси
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ДП «ОДТП» звернулося до суду з позовом до СДПІ у м. Одесі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.07.2011 № щодо визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 1053059,00 грн., з яких 601748,00грн. - основний платіж, 451311,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, та № щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2010 рік у розмірі 10705грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність будь-яких порушень з боку Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» положень податкового законодавства, оскільки при здійсненні господарських операцій із платниками податків, а саме: ПП «Бриг», ПП «Светолюкс-Николаев», ТОВ «Ксімекс-електро», НВО «АВІА» ТОВ, НВЦ ТОВ «Сігма», Підприємство «Вторресурси» у формі ТОВ, ТОВ «Пілігрим Плюс», та ПП «АНТРЕ ЕДВЕРТАЙЗІНГ», не було допущено порушень податкового законодавства, тому що господарські операції з означеними контрагентами проведені з дотриманням вимог податкового законодавства, та оформленням первинних документів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2012 року позов Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2011, в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2010 рік, у розмірі 3054,77 грн., в решті вимог щодо визнання протиправним та скасовання податкових повідомлень-рішень №, № від 13.07.2011, - відмовлено. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що висновки податкового органу є неправильними лише щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Сігма». Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд зазначив, що з наявних у матеріалах справи первинних документів, а саме актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) неможливо дійти висновку, які роботи (послуги) були фактично виконані підприємствами-контрагентами позивача, в якому обсязі, якого змісту, тощо, що відповідно виключає можливість встановити їх зв'язок з господарською діяльністю позивача. Крім того, до матеріалів справи не надано позивачем доказів фактичного здійснення ремонтних робіт на об'єктах позивача - ДП «Одеський морський торгівельний порт», як-то докази транспортування осіб безпосередньо на об'єкти Товариства, ввезення необхідних засобів та матеріалів тощо, доказів відображення в бухгалтерському обліку вартості проведених ремонтних робіт, докази використання вказаних об'єктів з урахуванням здійснених робіт в господарській діяльності позивача. Також, в ході проведення перевірки та в судовому засіданні не встановлено факту передачі товарів (робіт, послуг) від продавця до покупця, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару (робіт, послуг), довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання продукції та фактичного отримання послуг (товарно-транспортних накладних).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду 17.12.2013 (з урахування ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2013 про виправлення описки) рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено. Рішення обґрунтовано тим, що реальність господарської операції між позивачем та його контрагентами підтверджується належними первинними документами, крім того, встановлено факт продажу позивачем придбаного товару іншим контрагентам.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів подала касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, оскільки ДП «Одеський морський торгівельний порт» в порушення вимог п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», та пп.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, пп. «ґ»п.201.1, абз.8 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість на загальну суму 612 453,00грн. Доводи касаційної скарги стосуються лише щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Сігма», ПП «Бриг», ПП «Светолюкс-Николаев».

Позивач подав до суду заперечення на касаційну скаргу та просить у її задоволенні відмовити. Зазначає, що реальність спірних угод підтверджується належними первинними документами.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2014 року відкрито касаційне провадження у справі.

11 січня 2018 року касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами встановлено, що у період з 30.05.2011 по 17.06.2011, відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» щодо документального підтвердження господарських відносин із ПП «Бриг» за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, ПП «Светолюкс-Николаев» за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, ТОВ «Ксімекс-електро» за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, НВО «АВІА»ТОВ за період з 01.12.2010 по 31.12.2010 НВЦ ТОВ «Сігма» за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, Підприємство «Вторресурси»у формі ТОВ за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, ТОВ «Пілігрим Плюс» за період з 01.12.2010 по 28.02.2011, ПП «АНТРЕ ЕДВЕРТАЙЗІНГ» за період з 01.02.2011 по 28.02.2011, що підтверджується №290/15-3/01125666/31 від 24.06.2011.

В ході перевірки встановлено порушення підприємством вимог пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», та пп.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, пп. «ґ»п.201.1, абз.8 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 612453,00грн. Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з ПДВ стали господарські операції між ДП «Одеський морський торгівельний порт» та його контрагентами - ПП «Бриг», ПП «Светолюкс-Николаев», ТОВ «Ксімекс-електро», НВО «АВІА»ТОВ, НВЦ ТОВ «Сігма», Підприємство «Вторресурси» у формі ТОВ, ТОВ «Пілігрим Плюс», та ПП «АНТРЕ ЕДВЕРТАЙЗІНГ».

За наслідками перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення № від 13.07.2011 щодо визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), у загальному розмірі 1053059,00грн., з яких 601748,00грн. - основний платіж та 451311,00грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій, та № від 13.07.2011 щодо зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2010 рік, у розмірі 10705грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та його конрагентами укладені договори, зокрема: від 23.11.2010 №КД-15466 про закупівлю товарів за державні кошти, від 19.10.2010 №КД-15365 про закупівлю товарів за державні кошти, від 16.11.2009 №А-57/09 ЮД-14104 на виготовлення (передачу) науково-технічної продукції, від 08.09.2009 №КД-13768 купівлі-продажу товару, від 04.11.2010 №КД-15411, від 14.12.2010 №КД-15525 про закупівлю товарів за державні кошти, та від 10.01.2011 №КД-15696 про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно умов яких позивач також придбавав у вищеозначених контрагентів наступні товари: деревину пиляну чи розколоту (код ДК 016-97:20.10.1) - сепараційний пиломатеріал необрізний н/о: Брус н/о -100х100х1000м.м. (три сорти твердих порід дерева); дошку н/о -40х250х2000-3000м.м. (3 сорт твердих порід дерева); Philips TL-D 15W/54-765 лампа, Philips soft-tone 40W E14 лампа, ЛОН 100 Лампа *100, ЛОН 60W Лампа, ЛОН 150 (*100) Лампа,OSRAM люм. L18W/765-10 G13 денна лампа, Philips TL-D 15W/54-765 лампа; апаратуру електричну низьковольтова (код ДК 016-97: 31.20.2) - електротовари виробництва фірми «Schneider Electric», послуги моніторингу експлуатаційного днозаглиблення акваторії Одеського порту та дампингу ґрунту на морський відвал в 2010р.; продуктів харчування; послуг демонтажу та різки металоконструкцій; продукти нафто перероблення рідкі (код 016-97 -23.20.1) -дизельне паливо бензин (Лот №1: дизельне паливо наливом та у талонах, Лот №2 бензини наливом та у талонах); транспортні послуги.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги з таких підстав.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.1.7 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України (чинного з 01.01.2011) передбачено, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.1. статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У статті 198 ПК встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на формування податку на додану вартість вплинули господарські операції позивача з ПП «Бриг», ПП «Светолюкс-Николаев», ТОВ «Ксімекс-електро», НВО «АВІА»ТОВ, НВЦ ТОВ «Сігма», Підприємство «Вторресурси»у формі ТОВ, ТОВ «Пілігрим Плюс», та ПП «АНТРЕ ЕДВЕРТАЙЗІНГ».

Як вже зазначено, доводи касаційної скарги податкового органу містять лише обґрунтування щодо взаємовідносин позивача з ПП «Бриг», ПП «Светолюкс-Николаев», та НВЦ ТОВ «Сігма».

Верховний суд зазначає, що у спірному випадку відсутні ґрунтовні підстави для сумнівів у реальності здійснених господарських операцій.

Зокрема, факт їх здійснення підтверджується первинними документами, які характерні для такого виду господарських операцій, в тому числі: договори поставки та придбання товарів (послуг), рахунки на оплату, видаткові та податкові накладні, платіжні документи про оплату відповідного товару, товаро-транспортні накладні, тощо. Вказані документи ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна оцінка.

Судом також встановлено факт використання відповідного товару позивачем у власні господарській діяльності, що підтверджується належними первинними документами.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду