Справа № 826/77/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 826/77/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції

третя особа Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції (далі - відповідач) за участю третьої особи Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції щодо ненадсилання йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження; зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції надати йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження; визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції про накладення арешту на рахунки боржника та про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.09.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала Вищого адміністративного суду України мотивована тим, що Окружний адміністративний суд м. Києва та Київський апеляційний адміністративний суд не вжили заходів для з'ясування дат оскаржуваних позивачем постанов та номерів виконавчих проваджень, у зв'язку з чим у рішеннях викладено суперечливі висновки з цього приводу; суди залишили поза увагою приписи ст.ст. 25, 31 Закону «Про виконавче провадження» щодо обов'язку державного виконавця не пізніше наступного робочого дня після їх винесення надіслати копії постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу та боржникові рекомендованим листом з повідомленням про вручення; не дослідили й питання дотримання (недотримання) позивачем встановленого ч.2 ст. 181 КАС України та ч.6 ст. 25 Закону десятиденного строку звернення до суду з позовом у даній справі та в разі пропуску - не встановили причин, що до цього призвели, як і не застосували відповідних передбачених законом наслідків, а також суд першої інстанції у своєму рішенні прийшов до помилкового висновку про встановлення у постанові (постановах) про відкриття виконавчого провадження строку для добровільного виконання виконавчого документу боржником, оскільки останньою (останніми) лише передбачено наслідки невиконання боржником рішення в наданий для добровільного виконання строк (без фактичного встановлення останнього).

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2017 справу № 826/77/15 для розгляду передано судді Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2017 справу прийнято до провадження суддею Мазур А.С. та призначено судове засідання на 27.02.2018.

03.01.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 завершені у зв'язку з повним погашенням останнім боргу.

Судове засідання, призначене на 27.02.2018, не відбулося у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін.

Наступне судове засідання призначено Окружним адміністративним судом міста Києва на 10.04.2018.

29.03.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень щодо її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено здійснювати розгляд справи № 826/77/15 у порядку письмового провадження.

06.11.2017 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) від відповідача надійшло інформаційне клопотання, яким останній повідомив суд, що у зв'язку із повним погашенням ОСОБА_1 боргу, виконавчі провадження закриті.

На підтвердження вищевказаного, відповідачем було надано суду копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 53713805 та ВП № 51580700.

26.02.2018 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) від представника третьої особи надійшли пояснення, з яких вбачається відсутність заборгованості за ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску в розмірі 1194, 03 грн. Представник третьої особи не надав суду жодного документального підтвердження вищевказаним обставинам.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують факт закриття провадження у виконавчому провадженні ВП № 42517959 та відсутності заборгованості позивача щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 1194, 03 грн., суд ухвалою від 29.11.2018 витребував у Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції матеріали виконавчого провадження ВП № 42517959, крім того витребувано в Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області акти звірки розрахунків щодо ОСОБА_1 на суму 1194, 03 грн.

10.01.2019 від Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області надійшов розгорнутий акт звірки по залишку виконавчих документів в органах ДВС станом на 01.05.2018, що підтверджує відсутність заборгованості за ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги мотивовані тим, що Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області позбавило позивача права, у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, оскаржити вимогу про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку, що суперечить ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Крім того, позивач стверджує, що постанова про відкриття виконавчого провадження на його адресу виконавчою службою не надсилалась, що є протиправною бездіяльністю з боку відповідача.

У зв'язку з викладеним позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції щодо не надсилання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження; зобов'язати відділ державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції надати ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції про накладення арешту на рахунки ОСОБА_1; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наявних матеріалів справи на виконанні у відділі ДВС Радивилівського РУЮ щодо боржника ОСОБА_1 перебували виконавчі документи щодо стягнення єдиного внеску штрафних санкцій.

Так, на виконанні у відповідача перебували наступні виконавчі документи: вимога № Ф-066 від 06.03.2013 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 617, 94 грн.; вимога № Ф-066 від 30.05.2013 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 1 194, 03 грн.; рішення № 064.05 від 11.04.2013 про стягнення штрафних санкцій в сумі 170 грн., а також рішення № 063.05 від 11.04.2013 про стягнення штрафних санкцій 170 грн.

На кожне із зазначених документів відповідачем було розпочато виконавчі дії щодо їх примусового виконання так, зокрема, постановами від 03.11.2014 відкрито виконавчі провадження ВП № 45266857, ВП № 45266663 та ВП № 45266768.

У зв'язку з необхідністю витребування відомостей про стан виконавчих проваджень ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.2018 було витребувано матеріали виконавчого провадження та акти звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до наявних у матеріалах справи документів, виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 у провадженні Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції не перебувають, у зв'язку з їхнім закінченням.

Як передбачено ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Викладене вище свідчить про те, що закінчення виконавчого провадження є завершальною стадією виконавчого провадження, яке має певні процесуальні наслідки і в даному випадку, зумовлене фактом добровільного виконання позивачем вимог виконавчого документа, що в свою чергу, вичерпує факт відкриття виконавчого провадження.

Дане підтверджується також наданим Управлінням Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області розгорнутим актом звірки по залишку виконавчих документів в органах ДВС станом на 01.05.2018, яким встановлено відсутність заборгованості за ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, станом на момент нового розгляду даної справи, не буде мати наслідком відновлення порушених прав, оскільки правовідносини, щодо яких виник даний спір вже вичерпали свою дію.

Також, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.09.2017 зазначив, що судами не перевірений строк звернення позивача до суду із вказаними вимогами.

Отже, для правильного вирішення спору, у ході нового розгляду справи, суд перевірив строк звернення ОСОБА_1 до суду.

У відповідності до ч. 6 ст. 25 Закону постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 82 Закону встановлено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України (чинній в редакції на момент виникнення спірних відносин) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42517959 прийнято 18.03.2014, а постанову про арешт коштів боржника - 09.07.2014.

Проте, як зазначає позивач йому стало відомо про наявність постанови про накладення арешту на його рахунок лише 18.07.2014.

Однак, в порушення вимог Закону «Про виконавче провадження» та КАС України ОСОБА_1 звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду лише 05.01.2015 що свідчить про те, що ним попущено адміністративний строк на звернення до суду, обґрунтованих клопотань про поважність пропуску строку на звернення до суду останнім не було подано і при новому розгляді справи по суті.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Проаналізувавши викладене вище, а також враховуючи висновки Вищого адміністративного суду, викладені в ухвалі від 27.09.2017 Окружний адміністративний суд м. Києва вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур