Справа № 826/12683/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на проголошене о 13 годині 21 хвилині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року, повний текст якого складено 05 грудня 2018 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінар» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінар» (далі - Позивач, ТОВ «ФК «Фінар») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.07.2018 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що укладені ТОВ «ФК «Фінар» за своєю правовою природою не є договорами факторингу, а відтак не охоплюються поняттям надання фінансових послуг та, відповідно, не потребують наявності спеціальної правосуб'єктності у Позивача. Відтак, підтвердження належним чином оформленими первинними документами факту зміни у структурі доходів і витрат ТОВ «ФК «Фінарс» свідчить про безпідставність донарахування ГУ ДФС у м. Києві податкового зобов'язання з податку на прибуток, виходячи з сум зобов'язань за договорами про відступлення права вимог. Крім того, суд підкреслив, що належними і допустимими доказами не підтверджено висновок контролюючого органу про необхідність віднесення до безповоротної фінансової допомоги суми коштів, внесених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що укладені Позивачем договори про відступлення права вимоги є договорами факторингу, а тому належить до фінансових послуг і вимагає отримання ліцензії на провадження такої діяльності. В іншому ж випадку, дані договори та складені на їх виконання документи не мають статусу первинних, оскільки підписані неуповноваженими особами, що свідчить про отримання ТОВ «ФК «Фінар» доходу за отриманими внаслідок їх укладання коштами. Крім іншого, наголошує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заперечують свою причетність до діяльності ТОВ «ФК «Фінар», а тому внесені грошові кошти в сумі 910 000,00 грн., нібито внесені даними особами до статутного капіталу підприємства, є безповоротною фінансовою допомогою.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.02.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінар» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у межах спірних правовідносин відсутні операції факторингу, а відтак об'єктом оподаткування є прибуток, розрахований як різниця між сумою отриманих вигод від відступлення прав вимоги та витратами, що понесені на придбання таких прав. Крім того, наголосив на правильності позиції суду першої інстанції про те, що належних і допустимих доказів кваліфікації отриманих від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як безповоротної фінансової допомоги не надано. Поряд з викладеним, підкреслив, що доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у м. Києві повністю збігаються з позицією контролюючого органу, висловленою під час розгляду справи судом першої інстанції, і не містять жодних аргументів про неправильність висновків суду в оскаржуваному рішенні.

У судовому засіданні представники Апелянтів доводи апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, та просили вимоги скарги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у травні - червні 2018 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі ст. ст. 20, 77, 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 року, наказу від 04.05.2018 року №7908, направлень на перевірку від 18.05.2018 року №1425/26-15-14-06-02, №1426/26-15-14-02, №772/26-15-42-08 та від 29.05.2018 року №3011/26-15-14-09 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ФК «Фінар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 02.10.2013 року по 31.12.2017 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем, зокрема, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, що був предметом перевірки, на загальну суму 10 038 535,00 грн., у тому числі по періодам: за 2016 рік - 9 981 331,00 грн., за 2017 рік - 57 204,00 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 15.06.2018 року №789/26-15-14-06-02-10/38921903 (т. 1 а.с. 76-108), заперечення на висновки якого (т. 1 а.с. 111-127) були залишені без змін, про що ГУ ДФС у м. Києві повідомило ТОВ «ФК «Фінар» листом від 09.07.2018 року №31645/10/26-15-14-06-02 (т. 1 а.с. 128-137).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 12.07.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 12 548 169,00 грн., у тому числі за основним платежем - 10 038 535,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 2 509 634,00 грн. (т. 1 а.с. 140).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив, що підставами для його прийняття стало, по-перше, ТОВ «ФК «Фінар» не дотримано обов'язкової вимоги до договорів з продажу заборгованості, які є первинними документами, та в подальшому передано грошову вимогу по актам приймання-передачі неналежній особі, яка не мала права на проведення таких операцій, по-друге, внаслідок аналізу відомостей, що містяться у матеріалах кримінального провадження №000110, а саме протоколів допиту свідка від 28.03.2018 року та від 16.03.2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є учасниками підприємства, а тому дохід ТОВ «ФК «Фінар» у розмірі 910 000 грн. є безповоротною фінансової допомогою, а не статутними внесками.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ФК «Фінар» (Новий кредитор) укладено договори про відступлення права вимоги:

1. Договір від 20 травня 2016 року, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" (Первісний кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_3 за кредитним договором №2007-05-ф від 29 січня 2007 року, укладеного останньою з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_4 за договором поруки №05-2007-ф/2 від 29 січня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Архівольт" за договором поруки №05-2007-ф/1 від 29 січня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (4) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс-V" за договором поруки №34-2007-ф/3 від 20 липня 2009 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 145-147).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-05-ф від 29 січня 2007 року становить 7 686 458 грн. та 1 326 199,9 доларів США (25,259572 грн. - за курсом НБУ).

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 10000 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 20 травня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 20 травня 2016 року (т.1 а.с. 148-152,).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" грошові кошти у розмірі 10000 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №352 за 20 травня 2016 року (т. 1 а.с. 154) та копією платіжного доручення №7 від 20 травня 2016 року (т. 1 а.с.155).

2. Договір від 17 червня 2016 року, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" (Первісний кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_3 за кредитним договором №2007-50-ф від 31 серпня 2007 року, укладеного останньою з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_4 за договором поруки №50-2007-ф/2 від 31 серпня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манор" за договором поруки №50-2007-ф/1 від 31 серпня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 172-174).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-50-ф від 31 серпня 2007 року становить 1 877 893,65 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 12 550 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 17 червня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 175-177).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" грошові кошти у розмірі 12 550 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №352 за 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 188) та копією платіжного доручення №11 від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с.189).

3. Договір від 17 червня 2016 року, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" (Первісний кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_4 за кредитним договором №2007-12-ф від 16 березня 2007 року, укладеного останнім з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_3 за договором поруки №12-2007ф/2 від 16 березня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Water world" за договором поруки №12-2007-ф/1 від 16 січня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (4) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сувеніри України" за договором поруки №12-2007-ф/3 від 21 липня 2009 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 204-206).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-12-ф від 16 березня 2007 року становить 9 730 865, 46 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 12 550 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 17 червня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 207-209).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" грошові кошти у розмірі 12 550 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №352 за 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 214) та копією платіжного доручення №10 від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с.215).

4. Договір від 17 червня 2016 року, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" (Первісний кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_4 за кредитним договором №2007-09-ф від 03 березня 2007 року, укладеного останнім з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_3 за договором поруки №09-2007-ф/2 від 03 березня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манор" за договором поруки №09-2007-ф/1 від 03 березня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 232-234).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-09-ф від 03 березня 2007 року становить 1 829 006,04 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 12 550 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 17 червня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 235-237).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" грошові кошти у розмірі 12 550 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №352 за 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 242) та копією платіжного доручення №9 від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 243).

5. Договір від 04 жовтня 2016 року, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" (Первісний кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_4 за кредитним договором №2008-28-ф від 11 липня 2008 року, укладеного останнім з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_3 за договором поруки №28-2008-ф/2 від 11 липня 2008 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 258-260).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2008-28-ф від 11 липня 2008 року становить 299 674, 68 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 13 050 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 04 жовтня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 04 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 261-263).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковельсвіт" грошові кошти у розмірі 13 050 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №352 за 04 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 265) та копією платіжного доручення №16 від 04 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 266).

Розпоряджаючись набутим правом вимоги за вказаними вище договорами, у подальшому позивач (Первісний кредитор) з фізичними особами уклав такі договори про відступлення права вимоги:

1. Договір від 20 травня 2016 року з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Новий кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_3 за кредитним договором №2007-05-ф від 29 січня 2007 року, укладеного останньою з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_4 за договором поруки №05-2007-ф/2 від 29 січня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Архівольт" за договором поруки №05-2007-ф/1 від 29 січня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (4) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс-V" за договором поруки №34-2007-ф/3 від 20 липня 2009 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 156-158).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-05-ф від 29 січня 2007 року становить 7 686 458 грн. та 1326199, 9 доларів США (25, 259572 грн. - за курсом НБУ).

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 11 000 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 20 травня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 20 травня 2016 року (т. 1 а.с. 159-163).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, ОСОБА_4 перерахував на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 11 000 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №3772 за 20 травня 2016 року та Витягом з банківської виписки по рахунку №0090 (т. 1 а.с. 169-170).

2. Договір від 17 червня 2016 року з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Новий кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_3 за кредитним договором №2007-50-ф від 31 серпня 2007 року, укладеного останньою з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_4 за договором поруки №50-2007-ф/2 від 31 серпня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манор" за договором поруки №50-2007-ф/1 від 31 серпня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 190-192).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-50-ф від 31 серпня 2007 року становить 1 877 893,65 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 13 000 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 17 червня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 193-196).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, ОСОБА_4 перерахував на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 000 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №3772 за 17 червня 2016 року та Витягом з банківської виписки по рахунку №0090 (т. 1 а.с. 201-203).

3. Договір від 17 червня 2016 року з ОСОБА_3 (Новий кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_4 за кредитним договором №2007-12-ф від 16 березня 2007 року, укладеного останнім з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_3 за договором поруки №12-2007ф/2 від 16 березня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Water world" за договором поруки №12-2007-ф/1 від 16 січня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (4) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сувеніри України" за договором поруки №12-2007-ф/3 від 21 липня 2009 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 216-218).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-12-ф від 16 березня 2007 року становить 9 730 865,46 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 13 000 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 17 червня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 219-221).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, ОСОБА_3 перерахувала на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 000 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №3772 за 17 червня 2016 року та Витягом з банківської виписки по рахунку №0090 (т.1 а.с. 229-231).

4. Договір від 17 червня 2016 року з ОСОБА_3 (Новий кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_4 за кредитним договором №2007-09-ф від 03 березня 2007 року, укладеного останнім з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_3 за договором поруки №09-2007-ф/2 від 03 березня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (3) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манор" за договором поруки №09-2007-ф/1 від 03 березня 2007 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 244-246).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2007-09-ф від 03 березня 2007 року становить 1 829 006,04 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 13 000 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 17 червня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 17 червня 2016 року (т. 1 а.с. 247-249).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, ОСОБА_3 перерахувала на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 000 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №3772 за 17 червня 2016 року та Витягом з банківської виписки по рахунку №0090 (т. 1 а.с. 255-257).

5. Договір від 04 жовтня 2016 року з ОСОБА_3 (Новий кредитор) за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває усіх прав вимоги (1) до ОСОБА_4 за кредитним договором №2008-28-ф від 11 липня 2008 року, укладеного останнім з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк"; (2) до ОСОБА_3 за договором поруки №28-2008-ф/2 від 11 липня 2008 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (т. 1 а.с. 267-269).

Станом на день укладення та підписання зазначеного договору, сума вимог за кредитним договором №2008-28-ф від 11 липня 2008 року становить 299 674, 68 грн.

За відступлення права вимоги Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму у розмірі 13 000 грн.

Виконання умов зазначеного договору підтверджується: Актом прийому-передачі оригіналів Кредитних договорів від 04 жовтня 2016 року, Актом прийому-передачі Права вимоги від 04 жовтня 2016 року (т. 1 а.с. 270-272).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги, ОСОБА_3 перерахувала на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 500 грн., що підтверджується копією Картки рахунку №3772 за 04 жовтня 2016 року та Витягом з банківської виписки по рахунку №0090 (т. 1 а.с. 275-277).

У подальшому, як встановленому судом першої інстанції, 20 травня, 17 червня та 04 жовтня 2016 року, між ТОВ «ФК «Фінар» та ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладено договори про дострокове розірвання договорів поруки: №05-2007-ф/2 від 09 січня 2007 року (т. 1 а.с. 168), №50-2007-ф/1 від 31 серпня 2007 року (т. 1 а.с. 199), №50-2007-ф/2 від 31 серпня 2007 року (т. 1 а.с. 200), №12-2007-ф/1 від 16 березня 2007 року (т. 1 а.с. 226), №12-2007-ф/2 від 16 березня 2007 року (т. 1 а.с. 227), №12-2007-ф/3 від 21 липня 2007 року (т. 1 а.с. 228), №09-2007-ф/1 від 03 березня 2007 року (т. 1 а.с. 250), №09-2007-ф/2 від 03 березня 2007 року (т. 1 а.с. 251), №28-2008-ф/2 від 11 липня 2008 року (т. 1 а.с. 274,).

За умовами зазначених договорів, сторони дійшли згоди достроково розірвати договір поруки з моменту набуття чинності договору про дострокове розірвання договору поруки, а зобов'язання сторін, що виникли з договору поруки - припиняються.

Крім того, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що 04 квітня 2017 року Протоколом зборів учасників ТОВ «ФК «Фінар» №24 оформлено рішення про зміну учасників товариства та збільшення статутного капіталу.

Станом на 31 грудня 2017 року статутний капітал ТОВ «ФК «Фінар» становить 5 000 000,00 грн., зокрема, крім інших, частки учасників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складають по 9,1%, що становить 455 000 грн. відповідно.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний ст. ст. 44, 134 Податкового кодексу України, ст. ст. 510, 512, 513, 514, 516, 627 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ряду підзаконних актів, прийшов до висновку, що підстав для донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток у контролюючого органу не було, оскільки формування даних податкового обліку здійснювалося на підставі належним чином оформлених первинних документів, а належними і допустимими доказами не підтверджено висновок контролюючого органу про необхідність віднесення до безповоротної фінансової допомоги суми коштів, внесених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до статутного капіталу товариства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України передання права вимоги є заміною кредитора у зобов'язанні шляхом передачі ним своїх прав іншій особі за правочином.

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України за підсумками вчинення правочину новий кредитор одержує всі права первісного кредитора за зобов'язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписи ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України визначають, що договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що і договір, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За правилами ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений тільки в тому випадку, коли таку заборону встановлено договором або законом, при цьому відповідно до ч. 1 ст. 516 цього Кодексу згода боржника на заміну кредитора не потрібна, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку посиланню Апелянта на те, що всі суб'єкти господарювання, які мають намір придбати заборгованість, що виникла у формі та на умовах банківського кредиту та проводити роботу з подальшого стягнення такої заборгованості, повинні мати необхідний правовий статус, судова колегія у контексті висновків суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг віднесено, зокрема, банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», факторинг.

Разом з тим, як вірно підкреслив суд першої інстанції, відступлення права вимоги боргових зобов'язань не віднесено законодавцем до фінансової послуги.

Тобто особи, які не є фінансовими установами, не мають права укладати кредитні договори, договори факторингу та інші договори фінансових послуг у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Отже, як вірно підкреслив суд першої інстанції, обов'язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги.

Водночас, Окружний адміністративний суд міста Києва, надавши оцінку змісту та умовам згаданих вище договорів, обґрунтовано підкреслив, що їх умовами не передбачено будь якої плати за надані новим кредитором послуги з фінансування першого кредитора в рахунок отриманого права вимоги.

Таким чином, укладені ТОВ «ФК «Фінар» договори не є договорами кредитування, факторингу, а отже вони не належать до фінансових послуг, які можуть надавати тільки банки та юридичні особи, що є фінансовими установами.

Відтак, оскільки договори відступлення права вимоги не належать до фінансових послуг, то особливого статусу суб'єктів господарювання - сторін такого договору законодавством не вимагається, тому проведення зазначених операцій не потребує наявності спеціальної правосуб'єктності.

Відповідно до пп. 14.1.255 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України під операцію з відступлення права вимоги розуміється операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Таким чином, дане поняття передбачає операції з переуступки будь-яким кредитором (первісним або наступними) будь-яких прав вимоги боргу третьої особи (грошових і не грошових) новому кредиторові за компенсацію в будь-якій формі (грошову та не грошову) або без такої.

З огляду на те, що норми Цивільного кодексу України дозволяють банківським установам відступати права вимоги, які виникли за кредитними договорами третім особам, які не є фінансовими установами, а положення Податкового кодексу України не містять обмеження щодо суб'єктного складу правочинів із відступлення прав вимоги боргу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що новим кредитором у договорах про відступлення прав вимоги за кредитними договорами можуть бути фізичні та юридичні особи без статусу фінансової установи.

Отже, договори про відступлення прав вимог за кредитними договорами №2007-05-ф від 29.01.2007 року, №2007-05-ф від 29.01.2007 року, №2007-50-ф від 31.08.2007 року, №2007-50-ф від 31.08.2007 року, №2007-12-ф від 16.03.2007 року, №2007-12-ф від 16.03.2007 року, №2007-09-ф від 03.03.2007 року, №2007-09-ф від 03.03.2007 року, №2008-28-ф від 11.07.2008 року; №2008-28-ф від 11.07.2008 року вважаються укладеними із належними особами, які мали всі права на укладання договорів придбання прав вимог за кредитними договорами як нові кредитори, а саме:

Будь-який інших недоліків, окрім неналежного, на думку контролюючого органу, суб'єктного складу сторін даних договорів, ГУ ДФС у м. Києві не було наведено. На вказаній обставині вірно зосередив увагу і суд першої інстанції.

За таких обставин та за умови сформульованого раніше висновку про можливість укладання договорів відступлення права вимоги фізичними та юридичними особами без статусу фінансової установи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спірні операції підтверджуються належними договорами та актами приймання-передачі прав вимоги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного Закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов'язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, Відповідачем не доведено порушення Позивачем приписів п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України, яким визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Проведені ТОВ «ФК «Фінар» господарські операції за вищезазначеними договорами, як вбачається з матеріалів справи, відображені в бухгалтерському обліку з дотриманням вимог міжнародних стандартів фінансової звітності МСБО-МСФЗ (т. 1 а.с. 134-136).

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що наказом ТОВ «ФК «Фінар» від 04.01.2016 року № 1 «Про облікову політику за МСФС ТОВ «ФК «Фінар»» введено у дію Положення про облікову політику за МСФЗ ТОВ «ФК «Фінар» та приписано, що при відображенні в бухгалтерському обліку господарських операцій і подій необхідно застосовувати норми системи міжнародних стандартів фінансової звітності МСБО-МСФЗ (IAS-IFRS), починаючи з 01.01.2016 року. Таким чином, починаючи з 01.01.2016 року фінансова звітність на ТОВ «ФК «Фінар» складається за міжнародними стандартами фінансової звітності.

Формулювання поняття фінансового інструменту наведено у п. 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 32 «Фінансові інструменти: подання», відповідно до якого фінансовий інструмент - це будь-який контракт, який приводить до виникнення фінансового активу у одного суб'єкта господарювання та фінансового зобов'язання або інструмента капіталу у іншого суб'єкта господарювання.

З точки зору міжнародних стандартів, фінансовий актив - це будь-який актив, що є, у тому числі, контрактним правом отримувати грошові кошти або інший фінансовий актив, або обмінювати фінансові інструменти з іншим суб'єктом господарювання за умов, які є потенційно сприятливими.

Відповідно до п. 5.1 Міжнародного стандарту фінансової звітності 9 «Фінансові інструменти» фінансові активи та фінансові зобов'язання первісно визнаються за їх справедливою вартістю плюс (для фінансових активів) мінус (для фінансових зобов'язань) витрати на операцію, що прямо відносяться на придбання фінансового активу чи фінансового зобов'язання.

Згідно п. 2 Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості» справедлива вартість - це ринкова оцінка, а не оцінка з урахуванням специфіки суб'єкта господарювання.

До фінансових активів, оцінених за справедливою вартістю з відображенням результатів переоцінки як прибутку або збитку, відносяться фінансові активи, утримувані для торгівлі.

Приписи п. БА.6 Міжнародного стандарту фінансової звітності 9 «Фінансові інструменти» визначають, що торгівля, як правило, означає активне придбання та продаж, а фінансові інструменти, утримувані для торгівлі, як правило, використовуються з метою отримання прибутку від короткострокових коливань цін або маржі дилера. З огляду на параграф 3.2.12, при припиненні визнання фінансового активу повністю різниця між: балансовою вартістю (оціненою на дату припинення визнання) та отриманою компенсацією (включаючи будь-який новий отриманий актив мінус будь-яке нове взяте зобов'язання) визнається у прибутку або збитку.

Відповідно до п. 7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід» дохід - це валове надходження економічних вигід протягом періоду, що виникає в ході звичайної діяльності суб'єкта господарювання, коли власний капітал зростає в результаті цього надходження, а не в результаті внесків учасників власного капіталу. Справедлива вартість - це сума, за якою можна обміняти актив або погасити заборгованість в операції між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами.

Згідно п. 8 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід» дохід включає тільки валові надходження економічних вигід, які отримані чи підлягають отриманню суб'єктом господарювання на його власний рахунок.

Приписи п. 9 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід» закріплюють, що дохід має оцінюватися за справедливою вартістю компенсації, яка була отримана або підлягає отриманню.

Таким чином, оскільки операції з правами вимоги відображені в бухгалтерському обліку ТОВ «ФК «Фінар» як фінансові інвестиції, що утримуються для продажу, адже договори укладалися не з метою стягнення заборгованостей, а з метою перепродажу, то їх облік у визначений спосіб не суперечить правилам обліку фінансових інструментів за Міжнародним стандартом бухгалтерського обліку.

Як вірно встановив суд першої інстанції, у бухгалтерському обліку товариства придбання прав вимоги за кредитними договорами обліковувалося як фінансові активи, а саме фінансові інвестиції, утримувані для продажу та відображені на рахунку 352 «Іншi поточні фінансові інвестиції».

Відтак, проведення господарських операцій щодо купівлі/продажу прав вимог грошових зобов'язань за кредитними договорами та договорами поруки спричинило зміну у структурі доходів та витрат ТОВ «ФК «Фінар» на відповідну вартість придбання та подальшого продажу цих прав. Станом на дату складання ГУ ДФС у м. Києві акта перевірки, на балансі підприємства були відсутні фінансові активи, пов'язані із укладеними договорами, оскільки їх визнання припинено у зв'язку із відчуженням. Отже отримання будь-яких інших економічних вигод не було можливим.

З урахуванням наведеного, з огляду на приписи Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, у межах спірних правовідносин результатом проведених ТОВ «ФК «Фінар» операцій є прибуток, розрахований як різниця між сумою отриманих вигод від відступлення прав вимог та витратами, що понесені на придбання цих прав вимог.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи, що операції за укладеними договорами відступлення прав вимоги проведені у межах правового поля, оформлені належним чином первинними документами, відображені ТОВ «ФК «Фінар» у бухгалтерському обліку з дотриманням вимог Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, зафіксовані у фінансовій звітності за вказаними ж стандартами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що порушення п. 44.1 ст. 44 та пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України спростовуються наявними у матеріалах справи документами. Отже, факту заниження доходу, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування за договорами про відступлення права вимоги на загальну суму 54 859 640,00 грн. за 2016 рік.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про безпідставність висновків контролюючого органу про отримання ТОВ «ФК «Фінар» безповоротної фінансової допомоги від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 910 000,00 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безповоротною фінансовою допомогою є: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Однак, як встановлено судом першої інстанції, зараховані на поточний рахунок ТОВ «ФК «Фінар» суми коштів є внесками учасників товариства та віднесені в бухгалтерському обліку на збільшення статутного капіталу підприємства, на виконання спільного, колективно прийнятого рішення, зафіксованого у відповідному протоколі зборів учасників товариства №24 від 04.04.2017 року (т. 1 а.с. 61-64).

Зі змісту наявних у матеріалах справи копій квитанцій (т. 1 а.с. 282-284) вбачається, що кошти внесені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з призначенням платежу - поповнення статутного капіталу та відображені на рахунку 46 (т. 1 а.с. 285).

При цьому посилання Апелянта на матеріали кримінального провадження №000110, у межах якого, як він зазначає, були відібрані пояснення у свідків ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 93-96) та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 97-101), які заперечували свою причетність до будь-якої діяльності ТОВ «ФК «Фінар», судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Водночас, жодного з документів, передбачених ч. 6 ст. 78 КАС України, щодо кримінального провадження №000110, ГУ ДФС у м. Києві надано не було. Крім того, на Відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заперечується перебування у складі засновників ТОВ «ФК «Фінар» та внесення останніми грошових коштів до статутного капіталу підприємства, у той час як Позивачем надано копії пояснень останніх, в яких зазначено, що останні є співвласниками ТОВ «ФК «Фінар», а пояснення у рамках кримінального провадження №000110 надані під тиском (т. 1 а.с. 286-289).

Враховуючи зазначене, а також з огляду на те, що єдиною підставою для кваліфікації ГУ ДФС у м. Києві внесених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у статутний капітал підприємства коштів в якості безповоротної фінансової допомоги стали відомості згаданого вище кримінального провадження, які, як було встановлено раніше, не можуть вважатися належними і допустимими доказами у межах даної адміністративної справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що висновки контролюючого органу про отримання безповоротної фінансової допомоги ТОВ «ФК «Фінар» у розмірі 910 000 грн. не підтверджуються матеріалами справи, адже дані кошти є поповненням статутного капіталу підприємства, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність посилання Відповідача на порушення Позивачем пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України у частині заниження доходу на загальну суму 910 000,00 грн., у тому числі за 2016 рік в сумі 592 200,00 грн. та за 2017 рік - 317 800,00 грн.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 27» лютого 2019 року.