Справа № 120/4516/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

04 лютого 2019 р. Справа № 120/4516/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапіницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області під час призначення пенсії та визначення розміру заробітної плати відомостей про заробітну плату за період з 01.11.1986 по 31.10.1991 рік та не зарахувало до його страхового стажу періоди роботи з 28.04.1983 по 20.06.1983 рік, з 07.02.1994 по 31.12.1995 рік, 01.01.1999 по 31.12.1999 рік.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Через відділ прийому суду у встановлений судом час відповідачем не надано відзив на позовну заяву.

З листа відповідача від 05.09.2018 №1019/Б вбачається, що згідно наданих позивачем документів, його стаж становить лише 29 років 1 місяць та 28 днів (стаж обчислено по 30.11.2017 рік). Коефіцієнт стажу для обчислення пенсії складає 0,29083. Пенсія обчислена із заробітної плати 5252,65 грн.(0,97671x5377,90), яку визначено за період роботи з 01.11.1986 по 31.10.1991 рік; 01.01.2001 по 31.12.2003 рік; 01.04.2004 по 31.12.2004 рік, з 01.04.2005 по 30.11.2017 рік. Із застосуванням показника середньої заробітної плати 5377.90 грн., індивідуального коефіцієнта заробітної плати - 0,97671.

Відповідно до ч. 2 п. 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали і підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Зазначено, що у серпні 2018 року, після доопрацювання додаткових даних про сплату страхових внесків, за час підприємницької діяльності позивача, йому було проведено допризначення пенсії з урахуванням страхового стажу за 1998 рік та за 2000 рік. Внаслідок чого, страховий стаж зараховано в розмірі 30 років 09 місяців 28 днів, що відповідає коефіцієнту страхового стажу 0,30750, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 0,97004, заробітна плата для обчислення пенсії - 5216,78 грн. (0,97004 х 5377,900).

Для зарахування до страхового стажу при обчислені пенсії період підприємницької діяльності з 07.02.1994 по 31.12.1995, з 01.01.1999 по 31.12.1999 роки, по наявним в пенсійній справі документам, немає підстав у зв'язку з відсутністю документів про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Посилаючись на доводи викладені у листі 05.09.2018 №1019/Б, відповідач зазначив, що він діяв правомірно та в межах чинного законодавства.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та з 05.01.2018 року перебуває на обліку та отримує пенсію за віком в Ладижинському відділенні Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

Бершадське об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області листом №1095/09-39/02-3 від 17.04.2018 року надало роз'яснення щодо призначеної пенсії ОСОБА_1 та, зокрема, повідомив, що станом на 17.04.2018 року загальний трудовий стаж становить 29 років 07 місяців 19 днів (зараховано по 30.11.2017 рік), коефіцієнт стажу для обчислення пенсії складає 0,29583. Пенсія обчислена із заробітної плати 5743.76 грн. (1,06803 х 5377,90) яку визначено за період роботи з 01.03.2001 по 31.03.2001 рік, з 01.06.2001 по 31.07.2001 рік та з 01.04.2004 по 30.11.2017 рік, із застосуванням показника середньої заробітної плати з 2016-2017 роки, яка становить 5377,90 грн., індивідуального коефіцієнту заробітної плати -1,06803.

Також, в зазначеному листі, позивача повідомлено, що згідно наданих документів про підприємницьку діяльність, відповідачем зараховано до стажу періоди роботи з 01.01.1996 по 31.12.1999 рік, з 01.04.2004 по 17.12.2004 рік; з 01.04.2005 по 30.11.2017 рік. Періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 1994 року по 1995 рік включно не зараховано до страхового стажу, оскільки для зарахування зазначеного періоду роботи, необхідно надати за ці періоди документи про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди.

Крім зазначених періодів роботи, відповідачем не зарахований період проходження військових зборів з 28.04.1983 по 20.06.1983 рік.

Листом №15087/Б-100 від 17.08.2018 року Пенсійний фонд України повідомив, що спеціалістами управління Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було переглянуто тривалість страхового стажу позивача. Так, страховий стаж склав 30 років 9 місяців 28 днів, в тому числі до страхового стажу зараховано періоди: з 01.01.1996 по 31.12.1998 рік, з 01.04.2000 по 31.07.2000 рік, з 01.09.2000 по 31.12.2003 рік, з квітня 2004 року по грудень 2004 року, з квітня 2005 по листопад 2017 років. При цьому, враховуючи те, що за 3 та 4 квартали 2010 року здійснено доплату до мінімального страхового внеску, страховий стаж за період з 01.07.2010 по 31.12.2010 рік складає 6 місяців.

Разом з тим, період здійснення підприємницької діяльності з 07.02.1994 по 31.12.1995 року не було зараховано до страхового стажу, оскільки документально не підтверджено сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Листом №1019/Б від 05.09.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, після доопрацювання додаткових даних про сплату страхових внесків, за час підприємницької діяльності, на підставі даних про сплату страхових внесків, з 05.01.2018 року проведено допризначення пенсії з урахуванням страхового стажу за 1998 рік та з 01.04.2000 по 31.07.2000 роки, та з 01.09.2000 по 31.12.2000 рік - страховий стаж становить 30 років 09 місяців 28 днів, що відповідає коефіцієнту страхового стажу 0,30750, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 0,97004, заробітна плата для обчислення пенсії - 5216,78 грн. (0,97004 х 5377,90).

Разом з тим, період здійснення підприємницької діяльності з 07.02.1994 по 31.12.1995 роки, з 01.01.1999 по 31.12.1999 роки по наявним в пенсійній справі документам зарахувати до страхового стажу не має підстав за відсутністю документів про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, із зазначеного листа вбачається, що відповідачем було застосовано дані про заробітну плату, з яких зроблено нарахування пенсії, зокрема було застосовано заробітну плату за період з 01.11.1986 по 31.10.1991 рік.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статей 1, 3, 8 Основного Закону Україна є соціальною та правовою державою, де найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека, де права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, де утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, де визнається і діє принцип верховенства права. З урахуванням цього згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Преамбулою Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, відповідно до пункту «а» частини 3 цієї статті передбачено, що до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає та регулює Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частина перша цього Закону визначає, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 та 3 цього Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно п 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі-Порядок) у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до зазначеного Порядку п 2.23. документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 3 ст. 44 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом із тим, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

На переконання суду, Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії. І хоча вимагаючи деякі документи (наприклад, уточнюючу довідку підприємства), органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження, повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно (ч. 3 ст. 2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності.

Аналіз вищезазначеного законодавства свідчить про те, що особа, що здійснювала підприємницьку діяльність має право на включення цього періоду до страхового стажу за наявності спеціального торгового патенту, або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків.

Отже, відповідно до вимог Закону, довідка про сплату страхових внесків для підтвердження періоду підприємницької діяльності до 01.01.2004 року є лише одним документом із переліку, за вибором фізичної особи, якою можна підтвердити період підприємницької діяльності.

Відповідно до листа Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №Б-14 від 04.10.2017 року щодо отримання довідки про сплату страхових внесків позивачем у спірних періодах, відповідач не має можливості надати інформацію щодо сплати страхових внесків за 1993-2003 роки, так як архівні документи не збереглися в зв'язку із закінченням терміну їх зберігання.

Разом з тим, на підтвердженням періоду підприємницької діяльності за 1994-1995 роки та за 1999 рік є наступні документи:

- Листи органу доходів і зборів України №215 від 06.06.2017 року, №62/02-55 від 30.01.2018 року, №262/10/02-04 від 19.04.2018 року, згідно яких підтверджується, що з 07.02.1994 року по даний час ОСОБА_1 зареєстрований та перебуває на обліку як суб'єкт підприємницької діяльності та сплачує встановлені податки і збори, зокрема з 1994 року по 1999 рік сплачував до бюджету фіксовану суму прибуткового податку з громадян, з 2000 року по 2003 рік сплачував єдиний податок з фізичних осіб.

- Копія Свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності, яким підтверджується реєстрація підприємницької діяльності з 07.02.1994 року.

- Повідомлення органу Пенсійного фонду України від 14.10.1994 року про розміри страхових внесків і строки сплати, з якого вбачається, що позивач перебував в 1994 році на обліку в Пенсійному фонді та був зареєстрований за № 2006087.

- Копії квитанцій про сплату податкових платежів за 1994 - 1995 роки, які позивач сплачував як підприємець.

- Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.09.2017 року, яким підтверджується реєстрація приватним підприємцем з 07.02.1994 року по день формування Витягу.

Згідно відомостей з наявного в матеріалах справи військового квитка позивача у період з 28.04.1983 по 20.06.1983 рік проходження військових зборів не зараховано до страхового стажу, який підтверджується відомостями з мого військового квитка серії НО №4611982 та записом №1-№2 в трудовій книжці про період мого навчання в навчального закладі «Одеське морехідне училище рибної промисловості».

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу» № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини дев'ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов'язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року №1934-XII «Про Збройні Сили України», держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов'язки служби у військовому резерві, та військовозобов'язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов'язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов'язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов'язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов'язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Відповідно до пункту 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв'язку приймаються, зокрема, військові квитки.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, крім інших документів, також документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Отже, відповідно до зазначених вимог Закону, період проходження військових зборів, що фактично є проходження військової служби, з 28.04.1983 по 20.06.1983 рік має зараховуватись до страхового стажу на підставі відомостей, що містяться у військовому квитку та на підставі відомостей, що містяться в трудовій книжці про період навчання в навчального закладі «Одеське морехідне училище рибної промисловості».

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю І групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, Законом чітко визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Виключенням з цього правила є лише то, що за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Вказана норма права, яка регламентує порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, не дозволяє пенсійному органу не враховувати при визначенні заробітної плати період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, а лише дозволяє оптимізувати його шляхом виключення періоду до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Тобто, заробітна плата за період до 2000 року може бути врахована Пенсійним фондом при обчисленні пенсії за бажанням пенсіонера або у разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців.

Враховуючи бажання позивача відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виключити з обрахунку пенсії заробітну плату за період до 2000 року, а також наявність у ОСОБА_1 необхідної кількості страхового стажу після 2000 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації.

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" формами дискримінації є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу №1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява №38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить. Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Разом з тим, оцінюючи вимоги в частині виплачувати пенсію, то така як похідна задоволенню не підлягає, крім того суд зазначає що, право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, вимога про зобов'язання Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області виплачувати позивачу пенсію задоволенню не підлягає.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Бершадського об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо неврахування ОСОБА_1, під час призначення пенсії та визначення розміру заробітної плати відомостей про заробітну плату (дохід) за період з 01.11.1986 року по 31.10.1991 рік та неврахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії страхового стажу за періоди: з 28.04.1983 року по 20.06.1983 рік, з 07.02.1994 року по 31.12.1995 рік та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 рік.

Зобов'язати Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05.01.2018 року з урахуванням заробітної плати за період з 01.04.2005 року по 30.11.2017 рік та із зарахуванням до страхового стажу періоду служби в армії та періодів підприємницької діяльності: з 28.04.1983 р. по 20.06.1983 р., з 07.02.1994 року по 31.12.1995 рік таз 01.01.1999 року по 31.12.1999 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі за рахунок бюджетних асигнувань Бершадського об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Героїв України,23, м. Бершадь, Вінницька область, 24400, ) судові витрати по справі в розмірі 704, 40 грн. (сімсот чотири гривні, 40 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя: Секретар: