Справа № 160/7497/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року Справа № 160/7497/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради Саєнко Юлії Вячеславівни та управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Геоленд 2000" про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-
09.10.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до начальника управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради Саєнко Юлії Вячеславівни (надалі - відповідач 1) та управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради (надалі - відповідач 2, разом відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Геоленд 2000» (надалі - третя особа) в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати висновок управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради від 11.05.2018 р. №52/вм;
- зобов'язати управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради розглянути заяву про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0324га за адресою: АДРЕСА_1., та надати висновок відповідно до вимог чинного законодавства.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Кам'янської міської ради від 22.12.2017 р. позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0324 га за адресою: АДРЕСА_1. Генеральний план міста Дніпродзержинська (міста Кам'янське), на який посилається начальник управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради - головним архітектором міста Саєнко Ю.В., затверджений рішенням міської ради від 12.02.2010 р. №900-47/V, а право власності на об'єкт було придбано за договорами дарування 17 та 18 жовтня 2017 року. При цьому, попередній власник цього об'єкту набув право власності 11.11.1998 р., про що свідчить п.4 договорів дарування. Таким чином, цей об'єкт мав бути включений до Генерального плану м.Дніпродзержинська. На думку позивача, відсутність земельної ділянки в Генеральному плані міста Дніпродзержинська (міста Кам'янське) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі не може свідчити про невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки містобудівній документації, а тому не може бути підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, відповідно до Пояснювальної записки (розділ 3.2. Види забудови та використання земельних ділянок в межах територіальних зон п.5) Розроблення плану зонування території м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області (далі - План зонування), розробленого ТОВ «Інститут Харківпроект» на замовлення управління головного архітектора міста Дніпродзержинської міськради Дніпропетровської області до допустимих видів забудови та використання земельних ділянок відносяться види забудови та використання, які не відповідають переліку переважних та умов спеціального погодження. Згідно п.6 цього розділу передбачено, що власники об'єктів нерухомого майна, що володіють ним довгостроково мають право вибирати види використання, які дозволені у відповідній територіальній зоні, а також змінювати один вид переважного використання на інший вид переважного використання відповідно до переліку, який передбачений Планом зонування території (зонінгом) м.Дніпродзержинська. Види використання нерухомого майна, що відсутні у переліку переважних, супутніх або допустимих видів використання згідно з Планом зонування, є недозволеними для відповідної території зони (п.7 розділу 3.2.). З урахуванням розділу 3.5 Переліку дозволених та допустимих видів забудови та використання земельних ділянок в межах територіальних зон, п.3.5.3 Рекреаційні зони Плану зонування містять Допустимі види використання у Рекреаційній зоні озеленення території загального користування Р-3 - підприємства громадського харчування. За таких обставин, дії щодо не погодження проекту землеустрою позивач вважає протиправними, а оскаржуваний висновок таким, що підлягає скасуванню.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа 160/7497/18 передана судді Віхровій В.С.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.11.2018 р. о 11:00 год.
У підготовче судове засідання 26.11.2018 р. відповідачі та третя особа не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Для повторного виклику учасників справи, розгляд справи відкладено до 10:30 год. 12.12.2018 р.
27.11.2018 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надано відзив від відповідачів, зміст якого відповідає оскаржуваному висновку про відмову у погодженні проекту землеустрою.
У підготовче судове засідання 12.12.2018 р. не прибув представник відповідачів, надав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд ухвалив зупинити провадження у справі до 10:50 год. 14.01.2019 р.
У підготовче судове засідання 14.01.2019 р. сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Позивач надав клопотання про перенесення розгляду справи. Суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 30.01.2019 р. о 11:20 год.
21.01.2019 р., 28.01.2019 р. та 04.02.2019 р. відповідачами подано письмові пояснення по справі та клопотання про розгляд справи без їх участі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.02.2019 р. о 10:40 год.
31.01.2019 р та 01.02.2019 р. від відповідачів надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 р. у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.
У судове засідання 20.02.2019 р. сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із знаходженням на реабілітаційному лікуванні у санаторії «Радон» (м.Хмельник, Вінницька обл.). Також, позивачем вказано, що укласти договір про надання адвокатських послуг на відстані він не має можливості.
З даного приводу суд зазначає, що підготовче судове засідання 14.01.2019 р. за заявою ОСОБА_1 було відкладено у зв'язку із тим, що його представник тимчасово хворіє, 04.02.2019 р. суд перейшов до розгляду справи по суті. Враховуючи, що позивач належним чином та завчасно був повідомлений про заплановані судові засідання, що підтверджується матеріалами справи, та судом були вчинені усі передбачені законом заходи щодо належної участі особи у судовому засіданні, не забезпечення позивачем участі свого представника у судовому засіданні 20.02.2019 р., суд не вбачає поважним.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючі визначені КАС України строки розгляду справи, гарантії додержання судом цих строків, дотримання принципу рівності сторін судового засідання та недопущення затягування судового процесу, а також клопотання відповідачів про розгляд справи без їх участі, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення по суті справи та з огляду на положення ч. 9 ст. 205, ч. 4 ст. 229 КАС України за можливе здійснити подальший розгляд справи у письмовому провадженні.
Судом встановлено, що 25.04.2018 р. до відповідача 2 надійшла заява від розробника проекту Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕОЛЕНД-2000» від 25.04.2018 р. № 674 з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0324 га для розміщення підприємства громадського харчування типу «закусочна» з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1.
Листом відповідача 2 від 11.05.2018 р. №52/вм розробник проекту (ТОВ «ГЕОЛЕНД- 2000») був повідомлений про результати розгляду листа від 25.04.2018 р. №674 та наданого ТОВ «ГЕОЛЕНД-2000» на погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення підприємства громадського харчування типу «закусочна» з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до вимог законодавства з поверненням проекту розробнику.
Зауваження до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки були визначені у висновку управління містобудування та архітектури міської ради від 11.05.2018 №52/вм.
Так, у висновку визначені наступні підстави відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки:
Відповідно до Генерального плану міста Кам'янське (затверджений рішенням міської ради від 12.02.2010 р. №900-47/V зі змінами) зазначена земельна ділянка розташована на території зелених насаджень загального користування, в межах території посадкової деформації ґрунтів (виявлені ділянки), акустичного забруднення від залізниці та основних автомагістралей та підтоплення.
Відповідно до плану зонування території міста Кам'янське (затверджений рішенням міської ради від 30.01.2015 №1197 -59/ VІ зі змінами) земельна ділянка знаходиться в межах рекреаційної зони «Р-3» - рекреаційна зона озеленених територій загального користування, в межах зони підтоплення.
Відповідно до історико-архітектурного опорного плану міста Кам'янське з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів (затверджений Наказом Міністерства культури України №1097 від25.10.2017 р.) ділянка знаходиться в межах історичного ареалу №1 «Центр міста» (1887-1950-х років), в межах об'єктів містобудування, що пропонуються для взяття на державний облік (№79. Ансамбль просп. Леніна (зараз просп. Свободи) (від площі Визволителів до просп. Пеліна (зараз просп. Гімназичний) 1950-ті рр.).
Відповідно до детального плану території центральної частини міста (затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 22.03.2017 р.№89) ділянка знаходиться на території зелених насаджень, в межах території акустичного забруднення від залізниці та основних автомагістралей та підвищеного рівня ґрунтових вод (0,0-2,5 м), підтоплення.
У складі проекту землеустрою топографічно-геодезична зйомка М 1:500 виконана неналежним чином, відсутня відмітка управління містобудування та архітектури про придатність її використання для землевпорядних робіт та не позначені межі земельної ділянки, що пропонується до відведення.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 181 Земельного кодексу України землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.
Мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів (ст. 182 Земельного кодексу України).
Відповідно до статті 185 Земельного кодексу України землеустрій здійснюється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб.
Землеустрій здійснюється відповідно до закону.
Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування (далі - Закон).
Приписи пункту «в» частини 1 статті 2 Закону визначають, що землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.
При цьому за правилами пункту «г» частини 1 статті 10 Закону до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері землеустрою належать затвердження в межах своїх повноважень нормативно-правових актів з питань землеустрою.
Відповідно до статті 47 Закону проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об'єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду розробляються для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам'яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків на землях та земельних ділянках, що включаються до складу цих територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.
Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів включають: а) завдання на складання проекту землеустрою; б) пояснювальну записку; в) характеристику території із встановленням режиму використання земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів; г) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); ґ) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування; д) у межах населеного пункту - копію графічної частини генерального плану населеного пункту (за наявності), а за межами населеного пункту - копію відповідної містобудівної документації (за наявності) і копію рішення про затвердження такої документації; е) інформацію про перспективний стан використання та охорони земель у межах адміністративно-територіальної одиниці, яка є складовою схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель відповідної адміністративно-територіальної одиниці (за наявності); є) план організації території з відображенням угідь, землевласників і землекористувачів, у тому числі земельних ділянок, щодо яких встановлені обмеження у використанні; ж) план меж земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів без їх вилучення у землевласників та землекористувачів; з) креслення перенесення в натуру (на місцевість) меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення та земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів; и) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж території природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, меж обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів у натурі (на місцевості); і) перелік обмежень у використанні земельних ділянок; ї) матеріали погодження проекту землеустрою, встановлені статтею 186 Земельного кодексу України.
Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.
Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Приписами статей 186 та 186-1 Земельного кодексу України регламентовано порядок погодження та затвердження проектів землеустрою, у тому числі проектів землеустрою земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги; розташованої на території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях; розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 12 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що на місцевому рівні планування територій здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до частини першої статті 17 вказаного Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

З аналізу ст.ст. 17 та 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вбачається, що містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, крім іншого, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів тощо.

Частинами 4 та 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Судом встановлено, що згідно договорів дарування 1/2 частин підприємства громадського харчування типу «закусочна» з літнім майданчиком, посвідчених приватним нотаріусом Кам'янського міського нотаріального округу 17.10.2017 р. за реєстровим №1512, 18.10.2017 р. за реєстровим №1515, нерухоме майно, що є предметом цих договорів, розміщено на земельній ділянці, наданій у користування, в разі відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вона розміщена, та частина ділянки, яка необхідна для її обслуговування (п.1).

Суд зазначає, що в цих договорах відсутня будь-яка інформація щодо місця розташування, кадастрового номеру та площі земельної ділянки, а також посилань на документи, що визначають власника або користувача земельної ділянки за місцем знаходження об'єкта нерухомого майна, що є предметом договорів дарування.

За цими договорами нерухоме майно належало дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, виданого Товарною Біржою «Дніпродзержинська» від 11.11.1998 р. №17/025 та було зареєстроване за дарувальником в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2017 р. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 104) (п.4).

Під час судового розгляду справи було встановлено, що означені договори дарування є предметом оскарження у цивільній справі №208/3651/18 (провадження №2/208/1976/18).

Проте, враховуючи предмет спору у даній справі, визначальним є те, що на період розробки та затвердження Генерального плану міста Кам'янське (затверджений рішенням міської ради від 12.02.2010 р. №900-47/V зі змінами), плану зонування території міста Кам'янське (затверджений рішенням міської ради від 30.01.2015 р., №1197 -59/ VІ зі змінами), історико-архітектурного опорного плану міста Кам'янське з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам'яток та історичних ареалів (затверджений Наказом Міністерства культури України №1097 від25.10.2017 р.), інформація про користувача на право користування вказаною земельною ділянкою як попереднім власником нерухомого майна так і позивачем була відсутня та не могла буди врахована у вихідних даних до проекту Генерального плану міста Кам'янське.

Викладене спростовує твердження позивача, що спірні земельні ділянки мали бути включені до Генерального плану міста, як на єдину підставу для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до розділу пояснювальної записки плану зонування території «Види забудови та використання земельних ділянок в межах територіальних зон», рішення щодо забудови, землекористування, благоустрою території в межах міста приймаються на основі переліку переважних та допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок, єдиних умов та обмежень, що діють в межах територіальних зон, визначених планом зонування території і поширюються у рівній мірі на всі розміщені в одній зоні земельні ділянки, об'єкти нерухомого майна незалежно від форм власності. Власники об'єктів нерухомого майна, що володіють ним довгостроково (на праві власності, постійного користування (оперативного управління чи повного господарського відання) або довгострокової оренди) мають право вибирати види використання, які дозволені у відповідній територіальній зоні, а також змінювати один вид переважного використання на інший вид переважного використання відповідно до переліку, який передбачений планом зонування міста. Види використання нерухомого майна, що відсутні у переліку переважних, супутніх або допустимих видів використання згідно з «Планом зонування території (зонінгом) міста», є недозволеними для відповідної територіальної зони.

Судом не встановлено довгострокового володіння та/або користування спірним майном, тому означені в пояснювальній записці норми, на які серед іншого посилається позивач, щодо обрання на власний розсуд виду використання майна на останнього не розповсюджуються.

Таким чином, розміщення підприємства громадського харчування за наданим позивачем проектом не відповідає вимогам містобудівної документації.

Також, судом встановлено, що розробник проекту TOB «ГЕОЛЕНД-2000» повторно з листом від 02.07.2018 р. №784 надав проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення підприємства громадського харчування типу «закусочна» з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 на його погодження, проте листом від 02.08.2018 р. №815 просив залишити заяву без розгляду (вх.№28293 від 03.07.2018 р.).

Крім того, проект рішення Кам'янської міської ради від 22.12.2017 р. №937-210/VII щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0324 га за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення підприємства громадського харчування типу «закусочна» з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1 був підготовлений без урахування інформації з містобудівної документації, яка готується та надається управлінням містобудування та архітектури міської ради. Запити від замовника проекту: ОСОБА_1 та від розробника проекту (Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕОЛЕНД 2000») на отримання інформації щодо цільового призначення земельної ділянки до відповідачів не надходили, відповідно, розробником проекту землеустрою ТОВ «ГЕОЛЕНД-2000» не була врахована.

Щодо вказаних обставин, позивачем пояснень надано не було.

Згідно ст. 186-1 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягає обов'язковому погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки:

природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а земельної ділянки, розташованої у зоні відчуження або зоні безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища;

розташованої на території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях, підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цієї частини, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, відповідним структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини;

лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства;

водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій";

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення (висновок) відповідача як суб'єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб'єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) висловив позицію, відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63).

Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993 р., серія A, N 274, с. 19 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідачами як суб'єктами владних повноважень правомірно надано висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою з підстав у ньому викладених. А відтак позовна заява задоволенню не підлягає.

Решта доводів учасників справи висновків суду по суті спору не спростовують.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В порядку ст. 139 КАС України розподіл судових витрат за результатами розгляду даної справи не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 255, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до начальника управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради Саєнко Юлії Вячеславівни та управління містобудування та архітектури Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Геоленд 2000" про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 20.02.2019

Суддя В.С. Віхрова

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун