Справа № 450/1239/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2013/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року у справі № 450/1239/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Січкорука Павла Васильовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції - Данилів Є.О.,

час ухвалення рішення - 22.08.2019 року, час не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Пустомити,

дата складання повного тексту рішення - не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Січкорука П.В., в якому просив визнати протиправними дії інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Січкорука П.В. при винесенні постанови серії ВР №029963 від 17 квітня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП; скасувати постанову серії ВР №029963 від 17 квітня 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч.3 ст.122 КУпАП та зобов'язати Управління патрульної поліції у м. Львові відшкодувати завдані матеріальні збитки за послуги евакуатора у розмірі 720 грн. та за зберігання транспортного засобу у розмірі 144 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року позов задоволено частково. Визнано дії інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 2 УПП у м. Львові Січкарука П.В. щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване неавтоматичному режимі серія ВР № 029963 від 17 квітня 2018 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача протиправними. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР №029963 від 17 квітня 2018 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП. У решті позовним вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивачем здійснено стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушено п.8.4 «в» ПДР України і створено перешкоду в русі іншим учасникам дорожнього руху. Зазначає, що доводи позивача про здійснення вимушеної зупинки у зв'язку з поломкою транспортного засобу не приймаються до уваги, оскільки в такому випадку виставляється знак аварійної зупинки і вмикається аварійна світлова сигналізація. Крім того, звертає увагу, що у матеріалах справи міститься диск із відеофайлами фіксації вищезазначеного правопорушення, копії пояснень свідків, 2 фото з місця події та копія акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що докази, які подані апелянтом жодним чином не підтверджують правомірність винесення оскаржуваної постанови, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1, 17 квітня 2018 року о 14 год. 00 хв. у м. Львові на пл. Галицькій, 20, здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.8.4 «в» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП на підставі постанови у справі про адміністративне порушення серії ВР №029963 від 17 квітня 2018 року, складеної інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Січкаруком П.В., згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії інспектора є протиправними, оскільки при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані вимоги КУпАП. Крім того, відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому постанова серії ВР №029963 від 17 квітня 2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу у розмірі 510 грн. підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ст.222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що у спірних правовідносинах протокол про адміністративне правопорушення не складається, а виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Так, відповідно до ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1, 17 квітня 2018 року о 14 год. 00 хв. у м. Львові на пл. Галицькій, 20, здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.8.4 «в» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з п.8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Разом з тим, позивач у своїх пояснення покликається на те, що ним була здійсненна вимушена стоянка, оскільки у транспортному засобі обірвався трос зчеплення і для усунення небезпеки, яка могла загрожувати іншим транспортним засобам та здоров'ю громадян, він був змушений зупинити рух транспортним засобом для того, щоб здійснити заміну поломки, що було здійснено, оскільки у матеріалах справи містяться належні докази для підтвердження цього факту.

Відповідно до 1.10 ПДР України вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з п.9.9 «а» ПДР України у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Пункт 9.10 ПДР України передбачає, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними.

Відповідно до п.9.11 ПДР України якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Згідно з п.15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Колегією суддів оглянуто та досліджено відеозапис з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації DVD-R та міститься в матеріалах справи (а.с.26), з якого вбачається лише евакуація транспортного засобу позивача, разом з тим, самого факту порушення не зафіксовано, як і не зафіксовано факту неувімкнення аварійної світлової сигналізації та виставляння знаку аварійної зупинки, що свідчить про вимушену зупинку, як покликається позивач, а фіксація завантаження транспортного засобу на евакуатор не є належним доказом порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1, враховуючи наведені вище заперечення позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відеозаписом зафіксовано вимогу позивача про здійснення розгляду адміністративної справи у присутності адвоката та його прохання про забезпечення правової допомоги, однак справу розглянути без адвоката.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо доводів апелянта про наявність у матеріалах справи диска із відеофайлами фіксації вищезазначеного правопорушення, копії пояснень свідків, фото з місця події, копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, то такі не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки жодним із вищенаведених доказів не спростовано факту здійснення позивачем вимушеної зупинки у зв'язку з поломкою транспортного засобу та вчинення при цьому передбачених правилами дорожнього руху дій, що у свою чергу є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач не довів правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2018 року, а тому з цих підстав позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №029963 від 17 квітня 2018 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.3 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що способи судового захисту порушених прав, свобод або законних інтересів осіб у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст.286 КАС України.

Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів вважає, що визнання дій інспектора протиправними при винесенні оскаржуваної постанови під час розгляду справи в суді про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності додаткового вирішення не потребують, оскільки скасування постанови включає в себе і перевірку дій інспектора при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити; як і відмовити у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальних збитків за послуги евакуатора у розмірі 720 грн. та за зберігання транспортного засобу у розмірі 144 грн, оскільки така вимога в порядку ст.286 КАС України не вирішується.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції лише скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення, не вирішивши питання щодо закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 286, 272, 310, 315, 317, 318, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2018 року у справі № 450/1239/18 скасувати, та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВР № 029963 від 17 квітня 2018 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.