Справа № 448/1879/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1678/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 січня 2019 року (суддя- Кічак Ю.В., ухвалене в м. Мостиська о 20:31) у справі № 448/1879/18 за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

27.11.2018 року Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі території України. Крім того, 03.12.2018 року Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Мостиського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 про затримання з метою забезпечення примусового видворення, в якому просить суд затримати відповідача з метою забезпечення його ідентифікації та примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області суду від 03.12.2018року вищевказані адміністративні справи об'єднано в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.11.2018року начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, яке було доведено до відома відповідача, однак останній відмовився його виконувати, відтак є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, оскільки відповідач вчинив спробу незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державний кордон України при обтяжуючих обставинах, усвідомлюючи що це незаконно; відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; відповідач перебуває на території України нелегально, дозволів на працевлаштування в Україні, а так само на постійне або тимчасове проживання не має; відповідач не володіє українською мовою, що ускладнює його повернення до країни походження; відповідач не хоче повертатися до країни походження; відповідач використав Україну як транзитну державу на шляху незаконного потрапляння до країн Європейського Співтовариства.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 03 січня 2019 року позов задоволено; примусово видворено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя м.Заку р-н Абасікі Республіки Ірак, за межі території України; затримано громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення видворення за межі території України, з продовженням утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, адвокат Шаповалов М.С. як представник позивача громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоовленні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно та з неврахуванням положень частин одинадцятої, вісімнадцятої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку затримання та видворення. Апелянт просив розгляд справи провести без його участі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення законним та просить залишити його без змін.

Сторони повідомлялися судом про час та місце розгляду справи, однак явки представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, громадянин Республіки Ірак ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, потрапив на територію України законним шляхом. В подальшому, перебуваючи на території України, 20.05.2018 року відповідач незаконно поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку №329, на ділянці відповідальності ВПС «Поладь Комарівці», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки того ж дня та 21.05.2018 року переданий у встановленому законом порядку на територію України, чим порушив вимоги ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідач був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації. В подальшому у прийнятті рішення про примусове видворення відповідача було відмовлено в зв'язку з встановленням факту його законного перебування на території України - наявністю паспортного документу та візи, якою визначено дозволений термін перебування на території України 30 діб. Відповідач був поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та після проведення його ідентифікації - звільнений.

27.06.2018 року т.в.о. начальника штабу Чопського прикордонного загону було прийнято рішення №51 від 27.06.2018 року, затверджене начальником Чопського прикордонного загону, про примусове повернення відповідача за межі території України, яким зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.07.2018 року, однак, відповідач свої зобов'язання за даним рішенням не виконав, а повторно здійснив ще одну спробу незаконного перетину Державного кордону України на ділянці відповідальності Мостиського прикордонного загону.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2018 року о 07:30 год. відповідач був затриманий на відстані 300м від лінії державного кордону, на напрямку 477-478 прикордонного знаку, прикордонним нарядом від відділення інспекторів прикордонної служби «Нижанковичі», відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Старосамбірського району Львівської області, за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща, спільно з двома іншими громадянами Іраку, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Відтак, постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09.08.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Також 17.07.2018 року Мостиським районним судом Львівської області було прийнято рішення про затримання відповідача до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з поміщенням до пункту перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, та 07.08.2018 року відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ. Заява відповідача про отримання статусу біженця на території України була направлена до Головного управління ДМС України у Львівській області для розгляду.

З листа Головного управління ДМС України у Львівській області від 07.08.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи вбачається, що заява відповідача громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, залишена без розгляду.

Крім цього, з листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України №09-02/1778 від 31.10.2018 року, слідує, що громадянин Республіки Ірак ОСОБА_2, 16.08.2018 року звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яка була надіслана до УДМС України в Чернігівській області для розгляду, проте вказана заява 04.09.2018 року йому була повернута на дооформлення.

Судом першої інстанції встановлено, та апелянтом не спростовано, що повторно із заявою про отримання статусу біженця відповідач не звертався.

Відтак 02.11.2018 року на підставі ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 09.11.2018 року. Вказане рішення затверджене начальником Мостиського прикордонного загону. Вказане рішення про примусове повернення було вручено відповідачу та такий відмовився його виконувати з власних міркувань.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції зробив висновок, що є підстави для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. (ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Як вірно зазначено судом першої інстанції, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відносно громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, не встановлено, оскільки немає доказів, який б свідчили, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Також, на час розгляду справи не встановлено обставин, та апелянтом до завершення апеляційного розгляду не надано таких,

відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Крім цього колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно положень частин 1 і 5 статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України, в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач у передбачені законом строки до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, не звертався, а звернувся після вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, яка була залишена без розгляду. Окрім цього, на час прийняття рішення судом першої інстанції відсутні відомості про те, що останній повторно звернувся до органу міграційної служб про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту, і така заява прийнята до розгляду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, тобто вчиняв порушення законодавства України з прикордонних питань, беручи до уваги відсутність у відповідача законних підстав для перебування на території України, відсутність дійсних документів, що дають право на виїзд з України, відсутність у нього постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, власного житла чи дозволу на працевлаштування, є підстави для затримання відповідача з продовженням утримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апелянта, що в даному випадку порушено вимоги підсудності справи, оскільки відповідно до ст. 288 КАС України даний спір може розглядатися за місцезнаходженням, зокрема центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів до яких відноситься також і Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апелянта про те , що йому не було доведено до відома зміст рішення Чопського прикордонного загону про примусове повернення за межі території України у термін до 09.07.2018р., оскільки з матеріалів справи (а.с. 17) вбачається, що відповідач у присутності перекладача ознайомлений з таким, про що свідчить його підпис.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, про підставність позову про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 03 січня 2019 року у справі № 448/1879/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга в частині оскарження примусового видворення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 28.02.2019р.