Справа № 640/251/19
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 640/251/19

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Київський слідчий ізолятор» про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) до державної установи «Київський слідчий ізолятор» (далі також - ДУ «КСІ») в якому позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову начальника СІЗО - начальника арештного дому ДУ «КСІ» від 28 листопада 2018 року «Про поміщення ув'язненого у карцер», винесену відносно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000125 від 06 серпня 2018 року;

визнати дії адміністрації ДУ «КСІ» щодо поміщення ОСОБА_1 у карцер на 5 (п'ять) діб незаконними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова не ґрунтується на нормах чинного законодавства, підлягає визнанню протиправною та скасуванню, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 порушень вимог режиму утримання. Крім того, застосоване до нього дисциплінарне стягнення не відповідає тяжкості і характеру провини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 15 січня 2019 року, зокрема, запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

Вказана ухвала суду була отримана відповідачем, разом із позовною заявою та доданими до неї документами 21 січня 2019 року, відповідно до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, у встановлений судом строк, ДУ «КСІ» відзиву чи інших заяв про суті справи, з яких можливо встановити її відношення до заявлених позовних вимог суду не надано.

Ухвала суду від 15 січня 2019 року в частині витребування документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, у тому числі але не виключно, належним чином засвідченої копії матеріалів про застосування до ОСОБА_1 заходів дисциплінарного впливу в ДУ «КСІ», відповідачем у справі також виконана не була.

Заяви чи клопотання про продовження процесуальних строків на виконання вимог ухвали суду чи надання відзиву на позовну заяву до суду та/або пояснення з приводу причин неможливості надання таких документів до суду не надходили.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами матеріалів перевірки за фактом порушення та на підставі статті 15 Закону України «Про попереднє ув'язнення» начальником СІЗО начальником арештного дому ДУ «КСІ» Ромашковим Р.А. прийнято постанову про накладення дисциплінарного стягнення, якою ОСОБА_1 поміщено в карцер на 5 (п'ять) діб.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 допустив грубе порушення встановленого порядку тримання, яке полягає у зберіганні заборонених предметів, внаслідок чого до нього було застосовано стягнення у вигляді поміщення ув'язненого у карцер.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку по факту вилучення заборонених предметів при проведенні обшуку камерного приміщення, 02 листопада 2018 року під час обшуку в камері № 149 було виявлено і вилучено мобільний телефон марки «Fly», чорного кольору, IMEI НОМЕР_2 без зарядного пристрою, який знаходився на спальному місці ув'язненого ОСОБА_1

Незгода із діями адміністрації ДУ «КСІ» щодо поміщення ОСОБА_1 у карцер та прийнятою постановою обумовила позивача на звернення до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок і умови тримання у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою, і окремих категорій засуджених до позбавлення волі врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 березня 2013 року № 460/5 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 березня 2013 року за №445/22977 (далі також - Правила).

За визначенням п. 1.3 глави 1 розділу І Правил:

ув'язнені - особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали слідчого судді (суду), і засуджені, вироки щодо яких не набрали законної сили.

Пунктом 3.1 глави 3 розділу І Правил встановлено, що ув'язнені і засуджені, які тримаються в СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених ухвалою слідчого судді (суду) або вироком суду..

Згідно з пунктом 4.3 глави 4 розділу І Правил, ув'язненим і засудженим забороняється, зокрема, порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою; виготовляти, зберігати і користуватися предметами й речами, забороненими для передачі ув'язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі.

Пунктом 4.5 глави 4 розділу І Правил встановлено перелік продуктів харчування, предметів першої необхідності, інших речей та предметів, які забороняється передавати ув'язненим і засудженим, а також користуватися та зберігати при собі, серед яких, зокрема, є радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, комунікатори, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв'язку, пейджери, роутери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади та гарнітура до них.

З аналізу наведених норм вбачається, що ув'язнені та засуджені під час перебування у СІЗО зобов'язані суворо дотримуватись правил поведінки та правил тримання під вартою.

Так, відповідно до ч. 1 статті 10 Закону України «Про попереднє ув'язнення» (далі також - Закон), особи, взяті під варту, зобов'язані: додержувати порядку, встановленого в місцях попереднього ув'язнення, і виконувати законні вимоги адміністрації.

Частиною 1 статті 15 Закону встановлено, що до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув'язнення може застосовувати такі заходи стягнення:

попередження або догану;

позачергове залучення до прибирання приміщення.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 статті 15 Закону, особи, взяті під варту, які злісно порушують вимоги режиму, за мотивованою постановою начальника місця попереднього ув'язнення можуть бути поміщені до карцеру на строк до десяти діб, а неповнолітні - на строк до п'яти діб. Поміщення до карцеру не повинно поєднуватися з погіршенням встановлених норм харчування.

Застосовувані до взятих під варту заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування заходів, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно з чч. 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 статті 72 КАС України).

Висновком по факту вилучення заборонених предметів при проведенні обшуку камерного приміщення (т. 1 а.с. 20) встановлено, що виявлений у камері № 149 мобільний телефон належав ув'язненому ОСОБА_1, який він прихованим шляхом проніс до камери та зберігав незаконно.

У той же час, опитані в ході перевірки ув'язнені камери № 149 в усній формі пояснили, що вилучений в ході обшуку 02 листопада 2018 року мобільний телефон дійсно знаходився на спальному місці ув'язненого ОСОБА_1, проте як він там опинився і хто їм користувався їм не відомо.

З рапортів співробітників ДУ «КСІ» вбачається, що вказаний вище мобільний телефон було виявлено на спальному місці ув'язненого ОСОБА_1, у той час як в акті (т. 1 а.с. 19) зазначено, що такий телефон вилучено безпосередньо у позивача.

Виходячи з наведеного в сукупності вбачається суперечність зібраних в ході перевірки матеріалів, що були додані позивачем до позовної заяви. А тому суд приходить до висновку про недоведеність з боку ДУ «КСІ» факту порушення ОСОБА_1 умов режиму, а тому, відповідно, вважає відсутніми підстави для застосування до нього заходів стягнення.

Відповідно до ч. 9 статті 80 КАС України, у разі неподання суб'єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини обґрунтованості правової позиції позивача, та беручи до уваги не надання відповідачем витребуваних у нього судом доказів, які б могли свідчити про правомірність оскаржуваного рішення, суд, на підставі вимог ч. 9 статті 80 КАС України, визнає обставину протиправності оскаржуваної постанови начальника СІЗО - начальника арештного дому ДУ «КСІ» від 28 листопада 2018 року «Про поміщення ув'язненого у карцер».

Водночас, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова не містить в собі обґрунтованості застосування до позивача заходу впливу у вигляді поміщення в карцер, з огляду на те, що до осіб, взятих під варту, які порушують вимоги режиму, адміністрація місця попереднього ув'язнення може застосовувати виключно заходи стягнення у вигляді попередження або догани; позачергового залучення до прибирання приміщення.

В даному випадку, співмірність заходу впливу, що застосовується відносно правопорушення, яке відповідач вважає вчиненим не відповідає вимогам Закону, оскільки дії ув'язненого ОСОБА_1 не були кваліфіковані як такі, що злісно порушують вимоги режиму, внаслідок чого, до нього могли б бути застосовані положення ч. 3 статті 15 такого Закону.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, оскаржувана постанова не може вважатись такою, що прийнята з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Так само, підлягає задоволенню позовна вимога про визнання дій адміністрації ДУ «КСІ» щодо поміщення ОСОБА_1 у карцер на 5 (п'ять) діб протиправними, з огляду на встановлену судом протиправність оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови та вчинених дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1: РНОКПП НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_2) до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (; 04050, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 13) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника СІЗО - начальника арештного дому державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 28 листопада 2018 року «Про поміщення ув'язненого у карцер», винесену відносно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000125 від 06 серпня 2018 року.

Визнати протиправними дії адміністрації державної установи «Київський слідчий ізолятор» щодо поміщення ОСОБА_1 у карцер на 5 (п'ять) діб незаконними.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк