Справа № П/811/1307/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Дніпросправа № П/811/1307/16

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року (суддя Хилько Л.І.) по справі №П/811/1307/16 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо в не нарахуванні та не виплаті вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою;

зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідачем неправомірно відмовлено у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою з посиланням на те, що на момент прийняття відставки та звільнення позивача з посади ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була змінена, а норма, яка регулювала питання вихідної допомоги, виключена. Позивач вказував на те, що право на відставку набуто під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, яка надавала право судді при виході у відставку право на вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат, виключення положення щодо такого нарахування та виплати не може скасовувати вже існуюче та той час право на одержання вихідної допомоги. З цих підстав позивач вказував на те, що відмова у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є протиправним та порушує права та інтереси гарантовані Конституцією України.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що позивач реалізував своє право на відставку шляхом подання відповідної заяви під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, яка надавала право судді при виході у відставку право на вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат. З цих підстав суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою. При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що строк, протягом якого розглядалось питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від його волі, а тому не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання ним

заяви про відставку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Позиція відповідача фактично полягає у тому, що оскільки на час звільнення позивача у відставку ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була змінена, а норма, яка регулювала питання вихідної допомоги, виключена, то суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою. При цьому, відповідач наголошує на тому, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону, які діяли на час прийняття рішення про звільнення судді, а не норми Закону, які діяли на час подання позивачем заяви про відставку.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 з квітня 1976 р. по серпень 1988 р. працював на посаді народного судді Кіровського районного народного суду м.Кіровограда, з жовтня 1983 року по червень 1987 року - голови цього суду. З серпня 1988 року обіймав посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області, що підтверджується записами в трудовій книжці.

09 січня 2014 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції з заявою про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції №1736/0/15-14 від 11.02.2014р. внесено подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Кіровоградської області, в зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року "Про звільнення суддів", ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Кіровоградської області.

У вересні 2016 року позивач звернувся до апеляційного суду Кіровоградської області з заявою про нарахування та виплату їй, як судді у відставці вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 22.09.2016 року за вих.№535/16 позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги, з посиланням на те, що на момент звільнення з посади судді у відставку ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року.

Не погоджуючись з відмовою у виплаті вихідної допомоги позивач звернувся із позовом до суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 статі 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Згідно ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання заяви про відставку) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, право на вихідну допомогу у судді виникало з часу його відставки. Тобто, лише факт відставки судді, що є наслідком припинення повноважень судді, є тим юридичним фактом, який створює для судді право на отримання вихідної допомоги.

01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року, яким було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме виключено статтю 136 даного Закону.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, а саме 25 грудня 2014 року.

Станом на 25 грудня 2014 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачав виплату вихідної допомоги при звільненні судді.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає неправильним висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання вихідної допомоги в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року по справі №П/811/1307/16 - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.238, 239 КАС України.

Повне судове рішення складено 27.02.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва