Справа № 808/805/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №808/805/17

провадження №К/9901/21738/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Білоуса О. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування пунктів висновку службового розслідування, скасування висновків перевірки та зобов'язання провести повторне службове розслідування, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Прасова О. О., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Баранник Н. П. (головуючий), Дурасової Ю. В., Щербака А. А.

І. Суть спору

1. У березні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Запорізькій області (надалі також ГУМВС у Запорізькій області), у якому просив:

1.1. визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 3 висновку службового розслідування, проведеного та затвердженого 8 грудня 1998 року УМВС України в Запорізькій області, як такі, що не відповідають фактичним обставинам події, яка мала місце 24 жовтня 1998 року;

1.2. скасувати висновок за матеріалами перевірки, проведеної за відомостями, викладеними у зверненні позивача, затверджені Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області 14 грудня 2016 року;

1.3. зобов'язати ліквідаційну комісію ГУМВС України у Запорізькій області провести повторне службове розслідування за фактом ДТП за участю позивача, що сталася 24 жовтня 1998 року.

2. Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 13 квітня 2017 року залучив до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (надалі також ГУНП в Запорізькій області).

3. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує неповнотою та необ'єктивністю висновку службового розслідування проведеного та затвердженого 8 грудня 1998 року УМВС України в Запорізькій області.

4. Відповідачі позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

5. У період з 10 травня 1995 року по 11 лютого 1999 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, та був звільнений на підставі пункту"б" статті 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

6. Так, у 1998 році ОСОБА_1 обіймав посаду дільничного інспектора Дніпрорудненського МВ УМВС України у Запорізькій області. 24 жовтня 1998 року близько 21 години позивач, керуючи мотоциклом ІМЗ-Урал М-62, реєстраційний номер НОМЕР_1, перевозячи пасажирів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, став учасником дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої отримав тілесні ушкодження.

7. За даним фактом проводилось службове розслідування. Позивач вважає, що факти, викладені у висновку, не відповідають обставинам події, а висновки оформлено з порушенням вимог діючих на той час нормативних та законодавчих актів.

8. 15 листопада 2016 року позивач звернувся із заявою до ГУНП в Запорізькій області про скасування висновків службового розслідування, затвердженого 8 грудня 1998 УМВС України в Запорізькій області, оскільки розслідування проведено не об'єктивно, просив провести повторне службове розслідування.

9. Позивачу висновком «за матеріалами перевірки, проведеної за відомостями, викладеними у зверненні ОСОБА_1.» від 14 грудня 2016 року № К-254/01/3-16, затвердженим т.в.о. начальника ГУНП в Запорізькій області, повідомлено, що матеріали службового розслідування за фактом ДТП за участю ОСОБА_1 (від 29 грудня 1998 року вих. № 16/409) та службова документація Дніпрорудненського МВ за 1998 рік знищені по закінченню терміну зберігання, на теперішній час відсутня можливість призначити та провести службове розслідування за відомостями, викладеними у зверненні.

10. На заяву про проведення повторного розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень 24 жовтня 1998 року та складення актів Н-1, Н-5 позивача повідомлено письмово, що єдиним документом на той час, який встановлював факт травмування, його обставини та кваліфікацію дій, вважався висновок за матеріалами службового розслідування. По факту нещасного випадку, що стався, проведено службове розслідування та затверджено висновок від 8 грудня 1998 року, який на даний час не скасований і має юридичну силу.

11. Позивач, вважаючи висновки службового розслідування та висновки перевірки за його зверненням протиправними, звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

12. Ухвалою від 20 квітня 2017 року Запорізький окружний адміністративний суд визнав поважними причини пропуску звернення до суду з цим позовом і поновив цей строк. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав та інтересів позивач міг свідомо дізнатися лише після отримання на руки «Висновку по матеріалам службового розслідування ДТП з участю дільничного інспектора міліції Дніпрорудненського МВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_1.» (за вих.№16/409 від 29 грудня 1998 року) та «Висновку за матеріалами перевірки, проведеної за відомостями, викладеними у зверненні ОСОБА_1.» (за вих.№К-254/01/3-16 від 14 грудня 2016 року), після власної оцінки у сукупності всіх документів стосовно порушення його права, після спілкування з адвокатом.

13. Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 20 квітня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року, в позові відмовив.

14. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності у спірних правовідносинах факту (доведеності) порушення прав чи інтересів позивача оскаржуваними висновками відповідачів.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

15. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Зокрема, ОСОБА_1 зауважує на неповноті судового розгляду.

16. У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити рішення про задоволення позову.

17. У додаткових поясненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 наголошує на необ'єктивності вищеназваного розслідування, проведеного та затвердженого 8 грудня 1998 року, та неповноті судового розгляду.

18. Заперечень (відзивів) на касаційну скаргу не надійшло.

V. Оцінка Верховного Суду

19. Відповідно до стаття 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

20. За приписами частин першої, третьої статті 2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21. Частини перша, друга статті 71 згаданого Кодексу визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

22. За змістом частини першої статті 99 КАС України у згаданій редакції звернення позивача до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

23. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга зазначеної статті).

24. Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

25. Згідно з частиною першою статті 100 цього ж Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

26. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина друга зазначеної статті).

27. Аналогічні вимоги закріплені у статті 123 чинної редакції КАС України, а саме:

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

28. Отже, за змістом указаних норм процесуального закону, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

29. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

30. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії»).

VІ. Висновки

31. Зважаючи на встановлені судами обставини справи, Верховний Суд указує на передчасність висновку суду першої інстанції про наявність підстав визнавати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду (з 1998 по 2017 рік). Дійсно, хвороба позивача, отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травми тощо можуть зумовити неможливість вчасного звернення до суду. Однак, у матеріалах справи відсутні докази та відповіді обґрунтування щодо наявності обставин, які би свідчили про відсутність у позивача об'єктивної можливості дізнатись про порушення його прав (інтересів) упродовж більше, ніж 18 років.

32. За наведених підстав, зважаючи на відсутність у матеріалах адміністративної справи належних, допустимих і достатніх доказів поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про скасування висновку від 8 грудня 1998 року, висновок суд першої інстанції про наявність підстав для поновлення вказаного строку є передчасним. Суд апеляційної інстанції залишив указане питання поза увагою.

33. Також слід додати, що як суд першої інтонації, так і апеляційний суд залишили нерозглянутою позовну вимогу ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Запорізькій області про зобов'язання провести повторне службове розслідування за фактом ДТП за його участю, що сталася 24 жовтня 1998 року.

34. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

35. Судам під час нового розгляду необхідно дослідити причини пропуску позивачем строку звернення до суду та надати детальну оцінку спірним правовідносинам крізь призму частини другої статті 2 КАС України і з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

VІI. Судові витрати

36. Оскільки адміністративна справа повертається на новий розгляд до суду першої інстанції, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 3, 260, 341, 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі № 808/805/17 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Білоус