Справа № 305/2056/15-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4560/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області про визнання дій протиправними в частині призначення пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області, в якому з уточненням позовних вимог просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення посадової особи управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області щодо призначення пенсії на загальних підставах, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області призначити пенсію у відповідності до умов Закону України «Про державну службу»; здійснити перерахунок пенсії державної служби з часу досягнення ним пенсійного віку 06.08.1997 у відповідності до умов передбачених положенням статті 37-1 Закону України «Про державну службу» та рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 на підставі заяви та трудової книжки прийнятих і зареєстрованих управлінням Пенсійного фонду України за № 160 від 05.08.1997 для призначення пенсії, та виплатити у порядку передбаченому Положенням ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ різницю неодержаної відповідної пенсії за вказаний період до дня призначення пенсії державної служби.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства, рішення посадової особи управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії державного службовця у відповідності до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області призначити ОСОБА_3 пенсію державного службовця у відповідності до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та провести відповідний перерахунок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач набув право на призначення пенсії як держаний службовець.

Не погодившись із таким рішенням, управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до п. 3 Порядку затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за № 1566/118446 заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається до органу що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником (батьки або опікун (піклувальник) за місцем проживання представника. Подання заяви про переведення на інший вид пенсії через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, Порядком не передбачено. Апелянт вказує, що пенсія позивачу була призначена по віку відповідно до його заяви. Сам ОСОБА_2 не звертався із заявою про перехід на інший вид пенсії, тобто на пенсію згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», як того вимагає чинне законодавство, а тому з боку управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі немає незаконних дій чи бездіяльності, і права позивача не порушувалися.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасовано постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2016 року та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду було скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вказала, що вважає апеляційну скаргу відповідача безпідставною.

Представник Тячівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області у судове засідання не з'яивився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи завчасно (шляхом надіслання судової повістки на електрону адресу).

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області та отримує пенсію за віком, згідно поданої ним заяви від 05.08.1997 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (т. 1 а.с. 17, 84).

Позивач оскаржує рішення управління Пенсійного фонду в Рахівському районі про призначення йому пенсії на загальних підставах з 5 серпня 1997 року.

Суд першої інстанції вирішив спір по суті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення щодо строку звернення до адміністративного суду передбачені ч. 2 ст. 122 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 123 КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо публічно-правові відносини стали спірними, запобігає зловживанню правом звернення до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень при виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови призводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В своїй оцінці суд апеляційної інстанції також враховує те, що право особи на звернення до суду не є безумовним.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року (п. 44) та рішенні «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року (п. 54) зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду у листопаді 2015 року, тобто з порушенням встановленого нормами КАС України строку звернення до суду.

Заяви про поновлення строку суду подано не було, поважних причин, що зумовили пропуск звернення до суду також вказано не було.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області щодо призначення ОСОБА_2 пенсії на загальних підставах, і зобов'язання з цього часу зробити перерахунок пенсії державної служби з часу досягнення ним пенсійного віку 06.08.1997 як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства, слід залишити без розгляду у відповідності до ч. 3 ст. 123, ст. 240 КАС України

3 квітня 2012 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (на підставі довіреності) подала до управління ПФУ у Рахівському районі заяву про перехід ОСОБА_3 на пенсію державного службовця, оскільки на позивача поширюється дія Закону України «Про державну службу». До цієї заяви була приєднана особиста заява ОСОБА_2 про призначення йому пенсії державного службовця, а також довідка про заробітну плату, виписка з трудової книжки, копія військового квитка, копія довіреності, посвідчена приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу за реєстраційним номером 1851 від 20 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 4).

6 квітня 2012 року управління Пенсійного фонду України у Рахівському районі надало ОСОБА_1 відповідь №Г-14/2, якою повідомлено, що не передбачено подання таких заяв через представника, а тому ОСОБА_2 повинен був особисто звернутися до управління Пенсійного фонду з відповідною заявою. Також роз'яснено, що відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи (т. 1 а.с. 5).

При цьому жодного рішення за наслідками вирішення цієї заяви прийнято не було.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що до управління Пенсійного фонду у Рахівському районі 3 квітня 2012 року було подано особисту заяву ОСОБА_2, як про це вказано у заяві ОСОБА_1 щодо приєднання даного документу в якості додатку.

Слід зазначити, що відповідачем не складено акту про відсутність такої особистої заяви ОСОБА_2 про призначення йому пенсії державного службовця, поданої в якості додатку до заяви його представника .

Отже, відповідач повинен був розглянути особисту заяву ОСОБА_2 щодо призначення йому пенсії державного службовця.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки загальний стаж позивача становить 39 років, у тому числі період роботи на виборній посаді складає 22 роки і шість місяців, то на момент досягнення пенсійного віку позивач мав право на призначення пенсії згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а тому позов є обгрунтованим.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на одержання пенсії державних службовців, мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця особам, які мають не менше 10 років стажу державної служби, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, зараховуються періоди роботи в органах і на посадах, передбачених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, тобто крім роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців, зараховуються інші періоди, зокрема, робота на виборних та відповідальних посадах в партійних, комсомольських та профспілкових органах.

До 20-річного стажу, який дає право на пенсію державного службовця незалежно від місця роботи під час досягнення пенсійного віку, зараховується тільки час роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців. Категорії посад державних службовців визначені статтею 25 Закону України «Про державну службу», якою виборні та відповідальні посади в партійних, комсомольських та профспілкових органах не передбачені.

Відповідно до положень частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 21.05.1997 дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком № 283.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону № 2493-III та на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих рад, їх управлінь, самостійних відділів, інших структурних підрозділів.

Судом встановлено те, що позивач з 30.06.1962 по 19.03.1965 призначений секретарем виконкому Середньоводянської сільської ради, з 19 березня 1965 року по 19 березня 1974 року обраний головою виконкому Середньоводянської сільської ради та з 28.06.1982 по 17.05.1992 обраний головою виконкому Середньоводянської сільської ради.

Тобто, стаж позивача на виборній посаді складає 22 роки і шість місяців.

Отже, період роботи позивача на вказаних посадах зараховується до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, непризначення відповідачем ОСОБА_4 пенсії як державному службовцю на підставі його заяви поданої 3 квітня 2012 року порушує його законні права та інтереси.

Тому така бездіяльність відповідача є протиправною.

Отже, оскільки право позивача а перерахунок йому пенсії було порушено, таке підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та виплату різниці.

Щодо визначення періоду такого перерахунку суд враховує, що позивач мав право на його здійснення з дня подання відповідної заяви до управління Пенсійного фонду в Рахівському районі.

Як вказано Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2018 року, якою скасовано попереднє судове рішення у даній справі, при вирішенні питання про дотримання особою строку звернення до суду з позовом про проведення перерахунку пенсії, в тому числі внаслідок переведення із одного виду пенсії на другий, судам необхідно враховувати положення статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких визначення строку, з якого призначатиметься пенсія у випадку її нарахування та не виплати, ставиться в залежність від того, з чиєї вини виплата пенсії не проводилась.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що цією статтею визначено два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Вказані положення застосовуються і у випадку бездіяльності пенсійного органу, щодо нарахування пенсійних виплат за наявності законодавчо визначеного обов'язку пенсійного органу проводити таке нарахування.

Тобто, якщо особа має право на певний вид пенсійного забезпечення за законом, і таке безпідставно не нараховується з вини пенсійного органу, порушене право особи підлягає відновленню за весь час протиправної бездіяльності.

Висновки суду вищої інстанції у конкретній справі є обов'язковими для врахування судами нижчих інстанції.

Отже, оскільки позивач звернувся до управління Пенсійного фонду у Рахівському районі із заявою про призначення йому пенсії державного службовця 3 квітня 2012 року, і заява у належний спосіб та на підставі чинного законодавства розглянута не була, така бездіяльність є протиправною.

Враховуючи висновок Верховного Суду, щодо відновлення порушеного права особи за весь час протиправної бездіяльності, оскільки пенсія ОСОБА_2 як державному службовцю не нараховувалася з вини пенсійного органу, належним способом захисту є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 за період з 3 квітня 2012 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інтснації було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його необхідно скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2016 року у справі № 305/2056/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Тячівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області призначити пенсію ОСОБА_2 у відповідності до умов Закону України «Про державну службу» здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 3 квітня 2012 року та виплатити різницю.

Інші позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.