Справа № 826/10838/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №826/10838/15

адміністративне провадження №К/9901/28061/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм»
на постановуОкружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року (суддя: І.М. Погрібніченко)
та ухвалуКиївського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року (колегія у складі суддів: Ю.А. Ісаєнко, Л.В. Губська, І.В. Федотов)
у справі №826/10838/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 грудня 2014 №, №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» (далі - ТОВ «СтілАрм») звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 29 грудня 2014 №, №.

Обґрунтовуючи позов вказало, що оскільки перевірка проводилась на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК) та відповідно до постанови заступника начальника 2 відділу КР СУФР у м. Києві Демченко О.Б. від 10 жовтня 2014 року, тобто відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкові повідомлення-рішення, виходячи з приписів п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, за результатами такої перевірки не приймаються до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, зазначили, що позивачем неправомірно сформовані дані податкового обліку по господарським операціям з ТОВ «Торенія», оскільки його засновник і директор, якого визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), заперечує свою участь у створенні та діяльності цього товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його адміністративного позову та апеляційної скарги.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковою інспекцією на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, постанови заступника начальника 2 відділу КР СУФР у м. Києві від 10 жовтня 2014 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «СтілАрм» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Торенія» за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2014 року, за результатами якої складено акт від 16 грудня 2014 року №69/1-22-20/30264554, яким зафіксовано порушення позивачем:

пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1019862,00 грн, у тому числі за 2012 рік - 616538,00 грн; 2013 рік - 403324,00 грн;

п. 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 1059420,00 грн (за період з серпня 2012 року по жовтень 2013 року); завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податного періоду за серпень 2012 року на 79631,00 грн.

Підставою для висновків акта перевірки про наявність порушень податкового законодавства позивачем була встановлена в ході перевірки безтоварність здійснених господарських операцій позивача з ТОВ «Торенія». В обґрунтування такої позиції податковий орган посилався на матеріали досудового розслідування №0000036 від 05 березня 2014 року, ухвали Подільського районного суду м. Києва, з яких ОСОБА_3 (засновник та директор ТОВ «Торенія»), заперечує свою причетність до фінансово - господарської діяльності товариства.

На підставі вищезазначених висновків контролюючого органу відповідачем 29 грудня 2014 року прийнято податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1324275,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1274828,00 грн.

Судами також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ТОВ «СтілАрм» (покупець) та ТОВ «Торенія» (постачальник) був укладений договір від 23 липня 2012 року №ДП 2012-23-07, відповідно до якого останній зобов'язується поставити та передати у власність в обумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього грошову суму відповідно до умов цього договору. Предметом поставки є: будівельні суміші, плити вогнестійкі, піни монтажні та супутні товари, системи контролю доступу, автоматика для воріт та супутні товари.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору позивачем подані: специфікації, в яких визначено найменування, кількість та ціна товару, видаткові накладні та податкові накладні, які отримані від ТОВ «Торенія» та підписані від імені директора ОСОБА_3

Разом з тим, під час перевірки контролюючим органом також було встановлено, що відповідно до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за від 05 березня 2014 року №0000036, зареєстрованого за фактом ухилення від сплати податків в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених частиною третьою статті 212, частини другої статті 205, частини третьої статті 209 КК України, були вилучені реєстраційні, банківські та інші документи ТОВ «Торенія», які підписані від імені директора ОСОБА_3

Водночас, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у справі №758/9746/14-к ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав за вчинення злочину передбаченого частиною першою статті 205 КК України з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного, судами встановлено, що ОСОБА_3 - засновник і директор ТОВ «Торенія», якого визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), проте з нереабілітуючих підстав, у зв'язку із закінченням строків давності, звільнений від кримінальної відповідальності, а провадження відносно нього закрито, заперечує свою участь у створенні та діяльності цього товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.

Надаючи оцінку обставинам справи та досліджуючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у спірного контрагента товарів/робіт/послуг, суди попередніх інстанцій правомірно звернули увагу на встановлений факт фіктивності ТОВ «Торенія», тому первинні документи, підписані від імені посадових осіб цього підприємства не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які є підставою для формування показників податкової звітності.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Одночасно пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених Податковим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із підпунктом «а» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 Податкового кодексу України).

На виконання вказаної норми Податкового кодексу України Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за N 185/24962, та Наказом Міністерства фінансів України від 22 вересня 2014 року N 957 затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (були чинними на час заповнення податкових накладних у спірних відносинах).

Згідно з пунктом 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 18 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою (за наявності) такого платника податку - продавця.

Отже, в силу вимог наведених норм податкові накладні виписані від імені підприємства та від особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів/робіт/послуг.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Тому, Суд касаційної інстанції вважає обґрунтованою оцінку судами попередніх інстанцій ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у справі №758/9746/14-к, яка цілком узгоджується з вимогами частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, надані позивачем документи на підтвердження господарських правовідносин з таким контрагентом, не є належно оформленими первинними документами, оскільки не відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та частини другої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вимогам щодо їх складення і підписання повноважною особою платника податків, тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту та складу витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Також слід звернути увагу, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товару, позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що підлягають перерахуванню до бюджету.

Зважаючи на викладене суди, оцінюючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента товарів/робіт/послуг, з огляду на доводи податкового органу про сумнівність податкових накладних та первинних документів за підписом ОСОБА_3, правомірно здійснили ретельне дослідження усіх первинних документів, складених на реалізацію спірного договору та дійшли вмотивованого висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі первинних документів, які не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів/робіт/послуг.

Відтак, зважаючи на викладене, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які, встановивши безтоварність операцій між позивачем та його контрагентом, не знайшли підстав вважати правомірним формування позивачем податкового кредиту.

Окрім того, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано не прийняли до уваги посилання позивача на порушення позивачем порядку проведення перевірки, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86 ПК України, у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Виходячи з аналізу вказаної вище норми, судами попередніх інстанцій правомірно зазначено, що чинна редакція ПК України містить обмеження лише щодо прийняття податкових повідомлень-рішень стосовно таких платників податків, де відносно їх посадових осіб відкрито кримінальне провадження; це правило не поширюється на контрагентів таких юридичних осіб, яким є позивач.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, стосовно посадових осіб ТОВ «СтілАрм» кримінальне провадження не відкрито, а тому, дія пункту 86.9 статті 86 ПК України на спірні правовідносини, не поширюється.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що ґрунтується на нормах закону, а тому воно не підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СтілАрм» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду