Справа № 826/6824/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року справа №826/6824/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: Сеоезньова О.О. (за довіреністю)

відповідач1: не з'явився

відповідач2: не з'явився

третя особа: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартного обладнання» на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя - Пляшкова К.О.) від 11 січня 2019 року (повний текст рішення складений 11 січня 2019 року) у справі №826/6824/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартного обладнання» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної Казначейської служби України у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування постанов, зобов'язання зняти арешт, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління Державної Казначейської служби України у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування постанов від 16.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56199579; від 16.04.2018 про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження №56199579; від 16.04.2018 про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження № 56199579: від 19.04.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у межах виконавчого провадження № 56199579; зобов'язання: - зняти арешти, накладені постановами від 16.04.2018 про арешт майна боржника, а також про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках ТОВ «СЗХНО»; - винести у встановленому порядку відповідні постанови про зняття арештів з майна та коштів ТОВ «СЗХНО»; постанови про зняття арештів з коштів у строк, визначений законодавством, направити до банківських установ; - внести у встановленому порядку відомості про зняття арештів, накладених постановами від 16.04.2018 в межах виконавчого провадження № 56199579, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна; стягнення з державного бюджету на користь ТОВ «СЗХНО» неправомірно стягнуті кошти у розмірі 270767,38 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що вимога про сплату боргу, яка є виконавчим документом згідно з ч.4 ст.25 Закону України №2664- VI, має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим ч.1 ст.4 Закону №1404- VIІІ. Позивач вважає, що спеціальним законом у спірних правовідносинах є саме Закон №1404. Позивач також зазначив, що Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, на яку посилається суд першої інстанції, є підзаконним нормативно-правовим актом, і Закон №1404, у цьому випадку має вищу юридичну силу. Відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження правомірності спірного рішення, також у справі відсутні документи, які підтверджують набрання чинності спірною вимогою. Крім того, у справі відсутні докази на підтвердження направлення вимоги позивачу, її отримання останнім та інших обставин, необхідних для винесення висновку про набрання виконавчим документом чинності. Позивач зазначив, що відповідно до п.2 розд.VI Інструкції №512/5 витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження на пізніше наступного робочого дня після її винесення. При цьому, судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що позивачем оскаржується не час винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, а не обґрунтованість їхнього розміру. Державний виконавець безпідставно збільшим розмір коштів, на які накладено арешт на 351,00 грн. Позивач вважає, що навіть зняття станом на розгляд справи у суді першої інстанції арештів з коштів та майна боржника, не робить такі постанови правомірними, якщо вони винесені із порушень встановлених чинним законодавством вимог, а тому такі вимоги повинні бути задоволені.

Відповідач1, відповідач2 та третя особа у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) ГУ ДФС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018р. № Ю-25476-17 У, якою визначено, що станом на 12.04.2018р. заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені становить 2673658,49 грн, у тому числі: недоїмка 2461245,77 грн, штраф 87793,12 грн, пеня 124619,60 грн.

Зазначену вимогу про сплату боргу разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2018р. № 14320/9/26-15-17-04-20 направлено на примусове виконання до Печерського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві та отримано останнім 16.04.2018 року за вх. № 5361, що підтверджено відбитком штампу вхідної кореспонденції.

Постановою старшого державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 16.04.2018 року відкрито виконавче провадження № 56199579 з виконання вимоги № Ю-25476-17 У, виданої 12.01.2018р. ГУ ДФС у м. Києві про стягнення з ТОВ «СЗНХО» на користь ГУ ДФС у м. Києві суми у розмірі 2673658,49 грн. У пункті 3 цієї постанови також зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 267365,84 грн.

Окрім того, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» 16.04.2018р. державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, згідно з якими накладено арешт на все майно, що належить ТОВ «СЗНХО», та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ТОВ «СЗНХО», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 2941024,33 грн.

19.04.2018р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій у сумі 300,00 грн.

Згідно з розпорядженням державного виконавця від 18.04.2018 р. № 56199579 грошові кошти у сумі 2941375,33 грн., що надійшли 17.04.2018р., 66,33 грн., що надійшли 17.04.2018р., 117,89 грн., що надійшли 17.04.2018р., 2866,32 грн., що надійшли 17.04.2018р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № Ю-25476-17 У, виданого ГУ ДФС у м. Києві, про стягнення грошових коштів з ТОВ «СЗНХО», перераховані: 2673658,49 грн. на користь ГУ ДФС у м. Києві; 267365,84 грн. виконавчого збору; 51,00 грн. витрат виконавчого провадження; 300,00 грн. витрат виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 19.04.2018р. згідно статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» знято арешт з коштів боржника.

Також, 19.04.2018р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 56199579 у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У пункті 2 цієї постанови вказано про припинення чинності арешту майна боржника, накладеного відповідно до постанови Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 16.04.2018 ВП № 56199579, та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Вищеописаний хід виконавчого провадження № 56199579 підтверджений також Інформацією про виконавче провадження, отриманою з Автоматизованої системи виконавчого провадження (арк. спр. 221-222).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII; у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пункт 5); рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (пункт 7).

Тобто, за приписами наведеної норми відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають виконанню, зокрема, рішення державних органів, які законом визнані виконавчими документами.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно частини 5 цієї статті вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Отже, Законом № 2464-VI вимога про сплату недоїмки визначена виконавчим документом, а тому підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII.

Щодо невідповідності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018р. № Ю-25476-17 У положенням частини першої статті 4 Закону України № 1404-VІІІ, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (далі Інструкція №449) пунктом 4 розділу VI якої визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

За приписами наведеної норми, при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що вимога про сплату недоїмки, що складена за формою, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України та є додатком 6 до Інструкції № 449, є виконавчим документом та підлягає виконанню державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, вимога про сплату боргу від 12.01.2018р. № Ю-25476-17 У складена ГУ ДФС у м. Києві із дотриманням вимог Закону № 2464-VI та Інструкції № 449, а тому колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що у державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спеціальною нормою щодо форми вимоги про сплату боргу з єдиного внеску є Закон № 2464-VI, а тому правомірно не прийнято до уваги доводи позивача щодо невідповідності спірної вимоги положенням частини першої статті 4 Закону України № 1404-VІІІ.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, вимогу від 12.01.2018р. № Ю-25476-17 У було передано на виконання до Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із дотриманням строку, визначеного статтею 12 Закону № 1404-VIII - протягом трьох місяців.

Посилання позивача на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження направлення вимоги про сплату боргу від 12.01.2018р. № Ю-25476-17 позивачу та отримання її останнім, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки спірна вимога містить в собі літеру "У", що свідчить про узгодженість вимоги.

У частині п'ятій статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За приписами частини 7 цієї статті у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Частинами 1, 2 статті 56 Закону № 1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно частини 3 цієї статті арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами статті 42 Закону N 1404 витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Як вбачається з матеріалів справи, у постанові старшого державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 16.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження з виконання вимоги № Ю-25476-17 У, виданої 12.01.2018р. ГУ ДФС у м. Києві про стягнення суми у розмірі 2673658,49 грн., державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 267365,84 грн., тобто в розмірі, встановленому статтею 27 Закону N 1404-VIII.

У пункті 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Тобто, наведеною нормою визначено порядок стягнення витрат виконавчого провадження.

Порядок накладення арешту врегульовано статтею 56 Закону № 1404-VIII, у частині 3 якої чітко визначено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Жодна норма Закону не містить в собі приписів, що у разі накладення арешту з урахуванням витрат виконавчого провадження, винесенню постанови про арешт має передувати винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартного обладнання» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі №826/6824/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі №826/6824/18 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 27 лютого 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 28 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 27 лютого 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць