Справа № 280/4974/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 лютого 2019 року Справа № 280/4974/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, 25-а, )

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя () призначити ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1), пенсію за віком з 15 червня 2018 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком - за 2016 та 2017 роки в сумі 5377,90 грн. та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог ухвали від 27 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без руху, 11 грудня 2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою судді від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб та призначено судове засідання на 16 січня 2019 року.

За вимогами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином останній день розгляду справи є 14 лютого 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 з 05 грудня 2006 року перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію за вислугу років як працівник охорони здоров'я, призначену відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розрахунок якої проводився відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжував працювати, з його заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. 15 червня 2018 року у зв'язку із набуттям права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком на загальних підставах. Проте відповідачем при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком було застосовано показник середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,40 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за останні три роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 роки) у розмірі 5377,90 грн., проте листом від 12 листопада 2018 року відповідачем було відмовлено в задоволенні заяви. Позивач вважає дії відповідача щодо переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2015, 2016 роки протиправними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства.

ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у відзиві (вх.№193 від 03 січня 2019 року) проти задоволення позовних вимог заперечило. В обґрунтування заперечень послалось на те, що позивачу первинно призначена пенсія вислугу років починаючи з 05 грудня 2006 року, з 18 червня 2018 року отримує пенсію за віком. Вказує, що показник «середня заробітна плата в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії та тимчасово з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року за 2016 та 2017 роки» застосовується виключно при призначенні пенсії та залишається незмінним під час здійснення перерахунку пенсії та переведенні з виду на вид. Своїм правом первинного призначення пенсії позивач уже скористався, звертаючись до відповідача у 2006 році із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Станом на сьогоднішній день позивач отримує пенсію за віком, обчислену із застосуванням середньої заробітної (доходу) в Україні 2014, 2015 та 2016 року. Просив з вищевказаних підстав відмовити в задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2006 року перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З червня 2018 року позивач набув право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 18 червня 2018 року звернулась до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії.

Згідно з Розпорядженням №170948 від 20 червня 2018 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком з 18 червня 2018 року.

Одночасно позивачу Розпорядженням №170948 від 20 червня 2018 року було проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2018 року з урахуванням стажу, набутого після призначення попереднього виду пенсії (за вислугу років). Пенсія за віком обчислена за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 та з урахуванням додаткових документів про стаж і заробіток із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, відповідно до норм частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пункту 4-3 Розділу XV Прикінцевих положень цього закону.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 06 листопада 2018 року, в якій просив перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 15 червня 2018 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки, тобто із суми 5377,90 грн.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у листі від 12 листопада 2018 року № 424/З-9 зазначило, що оскільки у випадку позивача проводить перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, управління не має підстав для перерахунку пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2017 роки.

ОСОБА_1 не погоджуючись із такими діями відповідача звернулась із позовом до суду.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що він отримував раніше пенсію за вислугою років, яка не передбачена положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а при призначенні пенсії за віком отримав всі права, як і інші громадяни України, оскільки звернувся за призначенням пенсії за віком на загальних підставах вперше.

За приписами статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Тобто показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14, а саме: показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05 грудня 2006 року перебуває на обліку у Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

18 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач вказує, що позивача переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком, при цьому, при обчисленні пенсії застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Тобто має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058 позивач звернувся вперше. Законом №1058-ІV не регулюються порядок призначення, обчислення розміру та виплати пенсій за вислугу років.

Із вищезазначеного слідує, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи що з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до норм цього Закону позивач звернувся вперше.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно переведено ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а також, що відповідач повинен обчислювати пенсію позивачу із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, оскільки у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не перерахунок вже призначеної пенсії за нормами Закону №1058-ІV, а тому дійшов висновку щодо протиправності відмови у перерахунку пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивача користь понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. та фактично понесені судові витрати на день розгляду справи, суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 КАС України, основними засадами адміністративного судочинства є зокрема відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду, підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Позивачем через свого представника на підтвердження понесених витрат надано суду наступні документи:

- договір про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року;

- ордер на надання правової допомоги серія ЗП №080103 від 21 листопада 2018 року;

- акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року на суму 500,00 грн. (складання заяви про перерахунок пенсії);

- довідка про оплату виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року у сумі 500,00 грн.;

- акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року на суму 1000,00 грн. (позовна заява до Запорізького окружного адміністративного суду);

- довідка про оплату виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06 листопада 2018 року у сумі 1000,00 грн.

Як вбачається з наведених документів, розмір судових витрат позивача на оплату гонорару їх представникові за надання правової (правничої) допомоги становить 1500,00 грн.

Наведені документи судом оцінені як належні та достатні (в розумінні статтей 73 та 76 КАС України), оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на правничу допомогу.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, на підтвердження наведених обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що понесені позивачем судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, підтверджені належними та допустимими доказами, суд прийшов до висновку, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача, а заперечення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з цього приводу судом не приймаються до уваги у зв'язку з їх необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 263, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1) до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, 25-а, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя () призначити ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1), пенсію за віком з 15 червня 2018 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за два календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком - за 2016 та 2017 року в сумі 5377,90 грн. та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, 25-а, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 13 908 грн. 34 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, 25-а, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 14 лютого 2019 року.

Суддя Д. В. Татаринов