Справа № 1940/1641/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1426/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 1940/1641/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції - Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення - 21.12.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 02.01.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - відповідач, Тернопільська ОДПІ), в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.12.2014 року №. В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, викладеними в акті №8027/19-18-17-01/НОМЕР_1 від 22.10.2014 року, відповідачем помилково зроблено висновок про отримання позивачем додаткового блага від публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк") в розмірі 327398,72 грн. За таких обставин, вважає, спірне податкові повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач був проінформований про те, що банк здійснив анулювання боргу, то, як наслідок, самостійно повинен сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації. Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволення позовних вимог відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення вважав суму прощеного кредитного боргу ОСОБА_1 в розмірі 327398,72 грн. додатковим благом без відокремлення прощення тіла кредиту на суму 19965,19 доларів США, еквівалентну 159581,76 грн. Водночас, витребувані у ПАТ "Універсал Банк" докази щодо структури прощеного боргу, що включає прощення тіла кредиту на суму 159581,76 грн. та прощення процентів за кредитом на суму 167816,95 грн., підтверджують необґрунтованість оскарженого податкового повідомлення- рішення. Суд першої інстанції вважає, що нарахування позивачу контролюючим органом податку з доходів фізичних осіб з суми прощеного боргу без урахування суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу та суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, призвело до неправомірного визначення позивачу грошових зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування. Крім того, суд першої інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення підлягає до скасування повністю, з огляду на відсутність необхідних даних щодо складових суми прощеного (анульованого) кредитором боргу ОСОБА_1 на час прийняття податкового - повідомлення рішення. Поява нових даних щодо складових суми прощеного (анульованого) боргу за наслідками судового розгляду, є додатковим підтвердженням протиправності оскарженого рішення, а не підставою для самостійного розрахунку судом необхідних до сплати податкових зобов'язань та штрафних санкцій.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 17.03.2008 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №BL1995, відповідно до умов якого банк зобов'язується встановити позичальнику ліміт кредитної лінії в межах суми 20000,00 доларів США (а.с.22-25).

На підставі наказу №2394 від 09.10.2014 року (а.с.61), Тернопільською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт №8027/19-18-17-01/НОМЕР_1 від 22.10.2014 року (а.с.50-56).

Повідомленням Тернопільською ОДПІ від 16.10.2014 року №4129587/19-18-17-01 запрошено ОСОБА_1 для ознайомлення, підписання та отримання акту перевірки 22.10.2014 року (а.с.59), проте у зв'язку з неявкою платника податків акт перевірки №8027/19-18-17-01/НОМЕР_1 від 22.10.2014 року було направлено засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с.57).

Як вбачається з акту перевірки, проведення даної перевірки зумовлено відомостями із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, даними Тернопільської ОДПІ по формі 1-ДФ, відповіді ПАТ "Універсал Банк" від 02.06.2014 року №1624ГО, а також неподанням податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Згідно відповіді ПАТ "Універсал Банк" від 02.06.2014 року №1624ГО борг ОСОБА_1 перед ПАТ "Універсал Банк" анульовано у 10.06.2013 року згідно акту про припинення зобов'язань за кредитним договором №BL1995 від 17.03.2008 року.

ПАТ "Універсал Банк" відобразив суму анульованого основного боргу в сумі 327398,72грн. в "Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" (1-ДФ) за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано за рахунок резерву, а саме в звітності за ІІ квартал 2013 року з ознакою доходу "126" - додаткове благо.

Так, проведеною перевіркою встановлені наступні порушення податкового законодавства: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи одержані в 2013 році до Тернопільської ОДПІ, чим порушено пп.49.18.5 п.49.18 ст.48, пп."в" п.176.1 ст.176, п.177.11 ст.177, п.179.1 ст.179 ПК України; не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за отримані доходи у 2013 році в сумі - 55428,38 грн., чим порушено п.57.1 ст.57, пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.176.1 ст.176, п.177.11 ст.177 ПК України.

На підставі висновків акта перевірки №8027/19-18-17-01/НОМЕР_1 від 22.10.2014 року,08.12.2014 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 69455,48 грн., з яких 55428,38 грн. за основним платежем та 14027,10 грн. за штрафними санкціями (а.с.71).

Згідно витребуваної судом довідки ПАТ "Універсал Банк" від 11.12.2018 року №1575010 про структуру погашеного боргу (а.с.146) підтверджується меморіальним ордером №2637_6847 від 10.06.2013 року прощення тіла кредиту на суму 19965,19 доларів США, еквівалентну 159581,76 грн., та меморіальним ордером №2637_6865 від 10.06.2013 року прощення процентів за кредитом на суму 20995,49 доларів США, еквівалентну 167816,95 грн. (а.с.145).

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Так, відповідно до пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з пп.14.1.47, п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Таким чином, згідно ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

При цьому, згідно пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно пп."д" пп.164.2.17п.164.2 ст.164 ПК України.

Відсутність в пп."д" пп.164.2.17п.164.2 ст.164 ПК України (у редакції, чинній на час прощення боргу за кредитним договором) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Згідно з пп."д" пп.164.2.17п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, з 01.01.2015 року законодавець під додатковим благом розумів тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується апелянтом, згідно довідки ПАТ "Універсал Банк" від 11.12.2018 року №1575010 про структуру погашеного боргу (а.с.146) підтверджується меморіальним ордером №2637_6847 від 10.06.2013 року прощення тіла кредиту на суму 19965,19 доларів США, еквівалентну 159581,76 грн., та меморіальним ордером №2637_6865 від 10.06.2013 року прощення процентів за кредитом на суму 20995,49 доларів США, еквівалентну 167816,95 грн. (а.с.145).

Однак, відповідач при прийнятті оскарженого рішення вважав суму прощеного кредитного боргу ОСОБА_1 в розмірі 327398,72 грн. додатковим благом без відокремлення прощення тіла кредиту на суму 19965,19 доларів США, еквівалентну 159581,76 грн, а тому колегія суддів прийшла до висновків, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Крім того, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 1940/1641/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28.02.2019 року