Справа № 607/1893/19
Суддя: Грицак Р. М.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2019 Справа №607/1893/19

Тернопільський міськрайоннийсуд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Грицака Р.М.

при секретарі судового засідання Чех Ю.Ю.

сторони в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови ДПО18 №216419 від 14 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 14 січня 2019 року інспектором поліції була винесена постанова серії ДПО18 №216419 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Зокрема, йому ставиться у винну те, що14 січня 2019 року о 10 год. 15 хв. по вул. Центральна в с. Нижнів він керуючи транспортним засобом виїхав на смугу зустрічного руху перетнувши суцільну лінію розмітки 1.1, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1ст. 122 ПДР України. З даною постановою не згідний, оскільки викладені у постанові дані не відповідають дійсним обставинам справи та не підтвердженні будь-якими доказами. Вказав, що попереду нього рухався трактор із швидкістю менше 30 км., а тому ним було прийнято рішення про маневр обгону, згідно правил дорожнього руху, які дозволяють перетинати суцільну лінію 1.1 для обгону одиноких транспортних засобів, які рухаються зі швидкістю менше 30км/год. При складенні протоколу, його усне пояснення інспектором поліції залишене без задоволення. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

У судове засідання позивач не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, заяв про неможливість розгляду справи у відсутність представника не надіслав, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав:

Судом встановлено, що 14 січня 2019 року поліцейським Департаменту патрульної поліції Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області винесена постанова ДПО18 №216419 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 14 січня 2019 року о 10 год. 15 хв. по вул. Центральна в с. Нижнів водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом RENAULT SCENIC д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на смугу зустрічного руху перетнувши суцільну лінію розмітки 1.1, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1ст. 122 ПДР України. Зі змісту позову встановлено, що позивач заперечив обставини викладені у постанові. Будь-які інші докази на підтвердження обставин викладених у постанові та спростування тверджень позивача відповідач суду не надав. Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність, у тому числі, за порушення розмітки проїзної частини доріг. Згідно з положеннями п. 8.5.1. Правил дорожнього руху України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Відповідно до вимог Розділу 34 ПДР, 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як вийняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год. Позивач не заперечує, що він перетнув суцільну лінію 1.1, однак вказує на те, що він здійснив обгін поодинокого транспортного засобу - трактора, що рухався із швидкістю менше 30 км/год. Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач будь-яких доказів на спростування тверджень позивача, що він перетнув суцільну лінію здійснивши обгін поодинокого транспортного засобу, що рухався із швидкістю менше 30 км/год. не надав. Відповідачем також не надано суду фото та відеоматеріалів, які б підтверджували обставини викладені у постанові. Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні та достовірні докази, які б підтвердили факт порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України. Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відтак, суд приходить до висновку, що постанова підлягає до скасування, як така, що винесена без повного з'ясування обставин справи. В силу вимог ч. 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України обов'язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому позов підлягає до задоволення, шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 14 січня 2019 року, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.247, ст.251, 258, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП, ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1) до Департаменту патрульної поліції Головного Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області (місце знаходження вул. Юності, 23 с. Микитинці, Івано-Франківська область) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 січня 2019 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №216419 від 14 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак