Справа № 9901/485/18
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2019 року

Київ

справа №9901/485/18

адміністративне провадження №П/9901/485/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18, встановив:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада, відповідач), в якій (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив визнати протиправним та скасувати рішення "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18.

ІІ. КЛОПОТАННЯ СТОРІН ТА ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Відповідно до частини 4 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановлено у статті 266 КАС України, згідно з пунктами 2 та 3 частини 1 якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій, бездіяльності та актів, зокрема, Вищої ради правосуддя.

Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п'яти суддів (частина 2 статті 266 КАС України).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2018 року визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: Пасічник С.С. (головуючий суддя), Васильєва І.А., Ханова Р.Ф., Хохуляк В.В., Юрченко В.П.

Ухвалою від 26 березня 2018 року Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі, призначивши її розгляд в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 26 квітня 2018 року.

В засіданні суду 26 квітня 2018 року Судом на підставі відповідного клопотання відповідача провадження у даній справі №9901/485/18 зупинено до вирішення справи №800/571/17 за скаргою ОСОБА_2 на рішення Вищої ради правосуддя від 14 листопада 2017 року №3677/0/15-17, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 22 червня 2017 року №1755/1дп/15-17, що перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду (провадження №11-4сап18).

В судовому засіданні 13 лютого 2019 року у зв'язку з прийняттям Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №800/571/17 (провадження №11-4сап18) провадження у даній справі поновлено.

Також 13 лютого 2019 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до повторного розгляду Радою дисциплінарної справи відносно судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2, однак в засіданні суду цієї ж дати представник відповідача вказане клопотання відкликала.

Разом з тим в судовому засіданні 13 лютого 2019 року було оголошено перерву до 27 лютого 2019 року.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ДОВОДІВ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧІВ.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що рішення ВРП від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18 не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Рада дійшла відповідних висновків, що, в свою чергу, є підставою для його оскарження та скасування на підставі пункту 3 частини 2 статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII (далі - Закон №1798).

Так, в рішенні не зазначено, в чому саме полягає вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування ним обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, та якими доказами це підтверджується.

Частиною 6 статті 56 Закону №1798 визначено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, З, 5 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення, проте всупереч зазначеній нормі в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не наведено обставин, що мають значення для справи, й не надано їх юридичної оцінки, а також не зазначено жодних доказів, які б могли їх підтвердити, як і мотивів відхилення і неврахування поданих позивачем доказів, відсутня юридична доказів окремо й в сукупності.

Незважаючи на заявлене позивачем обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду питання про його звільнення, в якому він повідомляв, що бажає бути присутнім на засіданні, надавати пояснення і додаткові докази, а також клопотання про зупинення розгляду цього ж питання до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками оскарження суддею рішення ВРП від 14 листопада 2017 року №3677/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року №1755/1дп/15-17 про притягнення судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», Радою зазначене питання розглянуто в першому і єдиному засіданні 15 лютого 2018 року, що, в свою чергу, позбавило ОСОБА_2 права на захист своїх прав.

Частина 1 статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07 липня 2010 року (в редакції, чинній на момент ухвалення ОСОБА_2 постанов від 27 та 28 січня 2014 року щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14) визначала, що до суддів може застосовуватись дисциплінарне стягнення у виді догани, й інших видів дисциплінарних стягнень на вказаний час законодавство не передбачало.

До того ж хоча при розгляді дисциплінарної справи позивач і зазначав про те, що дисциплінарне стягнення відносно нього має бути застосовано не пізніше року з дня вчинення проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці, проте зазначене залишено поза увагою відповідачем.

Крім того, навіть у випадку застосування до позивача трирічного строку притягнення до відповідальності, такий строк, на думку останнього, сплив 22 серпня 2017 року, тобто до прийняття Радою оскаржуваного рішення.

Заява про проведення перевірки судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 подана заступником прокурора Кіровоградської області Здоренка Є.В. до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) 16 грудня 2014 року, тобто поза межами встановленого для цього частиною 2 статті 2 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» від 08 квітня 2014 року №1188-VII (далі - Закон №1188) шестимісячного з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення про утворення ТСК (12 червня 2014 року) строку.

Ухвалені суддею ОСОБА_2 постанови 28 січня 2014 року щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (прийняття яких і стало підставою звернення заступника прокурора із заявою про здійснення перевірки судді) не були скасовані судом апеляційної інстанції, а були лише змінені в частині накладення адміністративного стягнення в зв'язку з наданням до суду апеляційної інстанції нових, невідомих суду першої інстанції, даних, що характеризують осіб.

ВРП та її дисциплінарний орган здійснювали перевірку та оцінку доказів, перевірку змісту прийнятої позивачем постанови в справі про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), хоча такі постанови не віднесені до переліку судових рішень, зазначених у статті 3 Закону №1188, які підлягають перевірці.

Відповідач (ВРП) в письмовому відзиві від 13 лютого 2019 року №5814/о/9-19 на позовну заяву просив залишити останню без задоволення та вказував, що частиною 2 статті 57 Закону №1798 визначено вичерпний перелік підстав для оскарження й скасування рішення Ради про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України.

Оскаржуване в даній справі рішення Ради ухвалено її повноважним складом, в спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті), підписано всіма членами Ради, що брали участь в його прийнятті, а також містить посилання на визначені законом підстави для звільнення судді й мотиви, за яких ВРП дійшла відповідних висновків, відтак підстави для його скасування відсутні.

При цьому позивачем не надано доказів існування виключних підстав, які б могли мати наслідком скасування рішення Ради від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18.

Позивач та його представник в судовому засіданні висловили свої доводи та міркування стовно обставин справи та вимог позовної заяви, які просили задовольнити.

Представник відповідача проти доводів та вимог позовної заяви заперечила, вважаючи їх безпідставними, й просила відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Указом Президента України від 22 вересня 2005 року №1308/2005 ОСОБА_2 призначений на посаду судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області строком на п'ять років, а Указом від 13 квітня 2009 року №237/2009 - переведений до Ленінського районного суду м.Кіровограда.

Постановою Верховної Ради України від 09 вересня 2010 року №2512-VI позивача обрано на посаду судді Ленінського районного суду м.Кіровограда безстроково.

16 грудня 2014 року до ТСК надійшла заява заступника прокурора Кіровоградської області Здоренка Є.В. про проведення перевірки судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1188 у зв'язку з прийняттям ним судових рішень про накладення адміністративних стягнень на підставі статті 185 КУпАП - за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції - на осіб, які були учасниками масових акцій протесту у період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності Законом №1188.

Заява обґрунтована тим, що 28 січня 2014 року суддя ОСОБА_2 розглянув матеріали адміністративних справ №405/739/14-п (провадження №3/405/215/14) та №405/746/14-п (провадження №3/405/217/14), які надійшли з Кіровоградського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і ухвалив постанови, в яких визнав цих осіб винними у вчиненні правопорушень, передбачених статтею 185 КУпАП, і призначив адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на п'ятнадцять діб.

При цьому постановами Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 та від 31 січня 2014 року змінено рішення суду першої інстанції у наведених вище справах в частині накладення адміністративних стягнень відповідно на ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і призначено адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі по 136 грн. з кожного.

27 січня 2014 року суддею Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 за результатами розгляду справи №405/731/14-п (провадження №3/405/212/14), матеріали якої надійшли з міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_12 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, було ухвалено постанову, якою визнано останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення та призначено адміністративне стягнення у виді арешту строком на п'ятнадцять діб.

Ухвалою від 17 лютого 2017 року Перша Дисциплінарна палата ВРП (до якої з ТСК в порядку частини 5 статті 2 Закону №1188 було передано заяву про проведення перевірки позивача) відкрила дисциплінарну справу, а 22 червня 2017 року - ухвалила рішення №1755/1дп/15-17 «Про притягнення судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», згідно з яким застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

Так в рішенні від 22 червня 2017 року Перша Дисциплінарна палата дійшла висновку, що ОСОБА_2, користуючись дискреційними повноваженнями, які не є абсолютними й обмежені обов'язком судді надати оцінку обставинам, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, без наведення мотивів ухваленого рішення застосував до ОСОБА_13 і ОСОБА_14 найсуворіше адміністративне стягнення; крім того дії судді при прийнятті постанов від 28 січня 2014 року суперечили статтям 278 і 280 КУпАП, оскільки він, зокрема, не перевірив доводи, якими особи, які притягалися до відповідальності, заперечували викладені у протоколах обставини, а також належно не мотивував, якими обставинами керувався, вважаючи доведеним вчинення особами злісної непокори законним вимогам працівників міліції, й не зазначив, які саме дані про особу дали підстави для застосування найсуворішого виду адміністративної відповідальності.

Відтак, з огляду на приписи статей 54 і 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (в редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішень стосовно ОСОБА_13 та ОСОБА_14; далі - Закон №1402), суддя не виконав покладених на нього професійних обов'язків судді та порушив присягу.

Позитивна ж характеристика судді, на думку Першої Дисциплінарної палати ВРП, а також дані щодо показників його роботи не можуть бути підставою застосування більш м'якого виду дисциплінарного стягнення ніж подання про звільнення з посади.

Водночас в рішенні Першої Дисциплінарної палати ВРП зазначено, що хоча розглянута ОСОБА_2 адміністративна справа за статтею 173 КУпАП щодо ОСОБА_12 не може мати значення для визначення об'єму перевірки, оскільки не відповідає переліку судових рішень, внаслідок прийняття яких суддя підлягає спеціальній перевірці відповідно до статті 3 Закону №1188, однак виявлені обставини можуть мати значення при оцінці його дій та обранні міри відповідальності.

За наслідками розгляду скарги судді ОСОБА_2 на рішення дисциплінарного органу ВРП про притягнення його до дисциплінарної відповідальності Рада 14 листопада 2017 року прийняла рішення №3677/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року №1755/1дп/15-17 про притягнення судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності».

В своєму рішенні ВРП, зокрема, погодилась з рішенням її дисциплінарного органу про те, що ОСОБА_2, розглядаючи справи про адміністративне правопорушення №405/739/14-п та №405/746/14-п, не виконав покладених на нього професійних обов'язків, не забезпечив у межах його повноважень дотримання принципів самостійності та незалежності суддів, конституційних засад судочинства, не забезпечив повного та всебічного дослідження всіх обставин у справах про адміністративні правопорушення; постановив необґрунтовані рішення, які не відповідають приписам КУпАП та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а допущені ним грубі порушення закону порочать звання судді, викликають сумнів у його об'єктивності та неупередженості, сумлінності виконання ним обов'язків і принижують авторитет судової влади.

Крім того Рада вказала, що доводи скаржника про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були учасниками масових акцій протесту, не впливають ні на кваліфікацію дій скаржника під час ухвалення ним судових рішень, ні на процедуру здійснення дисциплінарного провадження після передання заяви стосовно скаржника на розгляд до ВРЮ (ВРП).

28 листопада 2017 року до ВРП надійшло подання Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя з доданою до нього дисциплінарною справою про звільнення судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_2, розглянувши яке Рада прийняла рішення від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України».

Не погодившись із рішенням Ради 14 листопада 2017 року №3677/0/15-17, ОСОБА_2 оскаржив його до Великої Палати Верховного Суду й постановою останньої від 29 листопада 2018 року у справі №800/571/17 (провадження №11-4сап18) скаргу судді задоволено, а рішення ВРП - скасовано.

При цьому, як зазначено в судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду, оскільки суддею рішення ВРП з підстав, передбачених пунктами 1-3 статті 52 Закону №1798, не оскаржується, то Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зосередити увагу та детально дослідити дотримання ВРП при прийнятті оскарженого рішення пункту 4 частини 1 статті 52 Закону №1798 щодо зазначення в ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких Рада дійшла відповідних висновків.

Так, на думку суду, ВРП та її дисциплінарним органом не було надано оцінку тим обставинам, що, ухвалюючи судові рішення 28 січня 2014 року у справах №405/739/14-п (провадження №3/405/215/14) та №405/746/14-п (провадження №3/405/217/14) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_13 та ОСОБА_14, суддя в межах строків, визначених статтею 277 КУпАП, та в присутності осіб, які притягалися до адміністративної відповідальності, розглянув протоколи про адміністративні порушення від 28 січня 2014 року; апеляційний же суд, переглядаючи наведені вище судові рішення, змінив лише вид адміністративного стягнення з арешту на штраф з мотивів позитивної характеристики цих осіб (які, до того ж, були надані лише до цього суду й на час розгляду справ у суді першої інстанції були відсутні, а відтак не могли бути ним оцінені у межах строку, встановленого для розгляду цим судом справи про адміністративне правопорушення), погодившись з висновком ОСОБА_2 про наявність у діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Описова частина оскарженого рішення ВРП хоча і містить відомості про наявність нотаріально засвідчених заяв ОСОБА_14 та ОСОБА_13 від 5 та 23 жовтня 2017 року, в яких останні вказали відповідно, що суддя ОСОБА_2 під час розгляду справ щодо них був неупередженим, їх права не порушував, а ОСОБА_14 також констатував, що суддя своїми діями жодних негативних наслідків йому не заподіяв, однак Рада жодних мотивів відхилення вказаних доказів не надала.

Крім того необхідною умовою для подання заяви про проведення перевірки щодо судді суду першої інстанції на підставі пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1188 було лише накладення адміністративних стягнень на підставі статті 185 КУпАП на осіб, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до 11 квітня 2014 року, проте Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недотримання, в даному випадку, наведеної норми закону, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 в своїх нотаріально засвідчених заявах відповідно від 5 і від 23 жовтня 2017 року стверджували, що не були учасниками масових акцій протесту у січні 2014 року, зокрема і 28 січня (на час їх затримання), а будь-які обставини, які би свідчили про протилежне, в оскарженому рішенні ВРП, у матеріалах дисциплінарного провадження та у судових рішеннях у відповідних справах про адміністративні правопорушення, не відображені.

Водночас, зважаючи на мету прийняття Закону №1188, Велика Палата Верховного Суду визнала необґрунтованим й довід ВРП про те, що після передання заяви до ВРЮ факти неучасті ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у масових акціях протесту не впливали на кваліфікацію дій судді під час здійснення дисциплінарного провадження щодо нього.

Взято до уваги Великою Палатою Верховного Суду й інформацію щодо особи судді, у тому числі про те, що він має стаж роботи судді понад 10 років, позитивно характеризується, за період роботи суддею до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а також має на утриманні трьох малолітніх дітей, зокрема, дитину-інваліда.

З огляду на викладене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскаржене рішення ВРП має бути скасоване відповідно до пункту 4 частини 1 статті 52 Закону №1798.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Частина 2 статті 19 Конституції України:

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом №1188 визначено правові та організаційні засади проведення спеціальної перевірки суддів судів загальної юрисдикції й для реалізації цього Закону утворена ТСК.

Частини 2 та 5 статті 2 Закону №1188:

- заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів) згідно із статтею 3 цього Закону подаються юридичними або фізичними особами у письмовій формі до Тимчасової спеціальної комісії протягом шести місяців з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення про її утворення <…>;

- заяви, що надійшли після закінчення визначеного цією статтею строку, а також заяви, щодо яких Тимчасова спеціальна комісія не встигла прийняти рішення до закінчення своїх повноважень, передаються до Вищої ради юстиції для продовження їх розгляду за загальною процедурою.

Пункт 4 Розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1798:

- Вища рада правосуддя утворюється шляхом реорганізації Вищої ради юстиції.

Пункт 33 Розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402:

- заяви, які передані Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів судів загальної юрисдикції Вищій раді юстиції відповідно до частини 5 статті 2 Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні", дисциплінарні органи Вищої ради правосуддя розглядають у порядку та строки, встановлені законом для здійснення дисциплінарного провадження. За результатами розгляду таких заяв застосовуються дисциплінарні стягнення, визначені цим Законом.

Пункт 6 частини 1 статті 109 Закону №1402:

- до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

Пункт 3 частини 6 статті 126 Конституції України:

- підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Пункт 4 частини 1 статті 131 Конституції України:

- в Україні діє Вища рада правосуддя, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Аналогічні положення закріплені й в пункті 6 частини 1 статті 3 Закону №1798, який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.

Частини 1-3 статті 42 Закону №1798:

- дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом;

- дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя;

- дисциплінарне провадження включає:

1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги;

2) відкриття дисциплінарної справи;

3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Частина 2 статті 50 Закону №1798:

- за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

Частини 1, 3, пункт 5 частини 10 статті 51 Закону №1798:

- право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення;

- скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до Вищої ради правосуддя;

- за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати Вища рада правосуддя має право залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.

Частина 2 статті 52 Закону №1798:

- право на оскарження до суду рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення Вищої ради правосуддя ухвалене за його скаргою.

Частини 1, 3, 6 статті 56 Закону №1798:

- питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя;

- питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді;

- суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

- за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Частина 2 статті 57 Закону №1798:

- рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Частини 1 та 2 статті 2 КАС України:

- завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень;

- у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частина 4 статті 78 КАС України:

- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

VI. ОЦІНКА СУДУ.

Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, дійшов таких висновків.

Як вже вказувалось в цьому рішенні, за наслідками розгляду дисциплінарної справи, відкритої за заявою заступника прокурора Кіровоградської області Здоренка Є.В. про проведення перевірки судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1188, Перша Дисциплінарна палата ВРП прийняла рішення від 22 червня 2017 року №1755/1дп/15-17 «Про притягнення судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», яким застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади.

14 листопада 2017 року ВРП, розглянувши скаргу судді ОСОБА_2, прийняла рішення №3677/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року №1755/1дп/15-17 про притягнення судді Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності».

Не погодившись із рішенням Ради від 14 листопада 2017 року №3677/0/15-17, ОСОБА_2 оскаржив його до Великої Палати Верховного Суду й постановою останньої від 29 листопада 2018 року у справі №800/571/17 (провадження №11-4сап18), яка набрала законної сили 29 листопада 2018 року, таку скаргу судді задоволено, а рішення ВРП скасовано як таке, що не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 52 Закону №1798.

Оскаржуване ж рішення ВРП від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" є послідовним результатом прийняття Радою рішення від 14 листопада 2017 року №3677/0/15-17 й за умови скасування останнього також підлягає безумовному скасуванню.

Водночас частина 3 статті 52 Закону №1798 передбачає, що у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно.

Втім, з урахуванням того, що за наслідками повторного розгляду дисциплінарної справи може бути прийняте інше рішення (зокрема, про скасування рішення Дисциплінарної палати ВРП), залишення оскаржуваного у даній справі рішення ВРП від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18, незважаючи на те, що підстави (передумови) його прийняття відпали, не сприятиме відновленню становища судді, щодо якого не існує підстав для звільнення з посади.

В той же час за змістом частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

З огляду на викладене та зважаючи на прийняту Великою Палатою Верховного Суду постанову від 29 листопада 2018 року у справі №800/571/17 (провадження №11-4сап18), Верховний Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

За правилами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За обставин задоволення позовних вимог, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовною заявою судового збору у розмірі 704,80 грн., докази чого наявні в матеріалах справи, здійснені судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя.

Керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 245, 246, 255, 257, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України" від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 15 лютого 2018 року №490/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України".

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (04050, м.Київ, вул.Студентська, 12-А; ідентифікаційний код юридичної особи в ) сплачений судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

- Вища рада правосуддя (04050, м.Київ, вул.Студентська, 12-А; ідентифікаційний код юридичної особи в ).

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник,

І.А. Васильєва,

Р.Ф. Ханова,

В.В. Хохуляк,

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду