Справа № 159/3073/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1969/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року (прийняте у м. Луцьку суддею Сорокою Ю.Ю.) в адміністративній справі № 159/3073/18 за позовом ОСОБА_2 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Ковельський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області) про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2018 ВП 5535456.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2018, винесеною у виконавчому провадженні №55354569 щодо виконання виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду Волинської області, описано та накладено арешт на майно, зокрема, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить боржнику - ОСОБА_3. Разом з тим, ця квартира, також належить йому на праві спільної сумісної власності (розмір якої не визначено). Вважає, що таким чином накладення арешту на квартиру порушує його конституційні та законні права на вільне користування та розпорядження своєю власністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішення, його оскаржив Ковельський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуєтим, що постанова про опис та арешт майна боржника від 05.06.2018 у ВП №5535456 прийнята державним виконавцем на виконання вироку суду з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2017 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України і обрано покарання: за ч.1 ст.309 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.307 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому на праві приватної власності із застосуванням ст.69 КК України.

На підставі вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2017, видано виконавчий лист №159/1932/17,1-КП/159/197/17 від 29.11.2017.

11.12.2017 головним державним виконавцем Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Поліщук О.В. відкрито виконавче провадження №55354569 з виконання цього виконавчого листа про конфіскацію в дохід держави всього майна, що належить засудженому ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Постановою головного державного виконавця Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Поліщук О.В. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2018, винесеною у виконавчому провадженні №55354569, описано та накладено арешт на майно, зокрема, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить боржнику - ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, а тому для ефективного способу відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення є визнання протиправною та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2018 у ВП №55354569.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон№1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із пунктом шостим частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Пунктом шостим цієї ж статті передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно із частиною першою статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаття 59 Закону № 1404-VIII є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи.

У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Таким чином у цьому випадку належним способом захисту прав позивач є звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 813/2439/14.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло за НОМЕР_1 від 21.01.2005 та витягу Волинського обласного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.03.2005 №6742871 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яку накладено арешт постановою головного державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 05.06.2018, також належить позивачу на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.07.2018, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 10.10.2018, задоволено подання головного державного виконавця Ковельського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Поліщук О.В. та визначено частку боржника ОСОБА_3 в розмірі ? частки в спільному майні - квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2005 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, в т.ч. винесення постанови від 05.06.2018 про опис та арешт майна (коштів) боржника, оскільки неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняв виконавчі дії та здійснював заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, враховуючи, що виконавцем визначено зберігачем арештованого майна ОСОБА_2 та те, що в постанові про арешт не зазначалися обмеження права користування майном, не здійснювалося опечатування або вилучення майна, колегія суддів апеляційного суду вважає, що право власності та користування майном ОСОБА_2 не порушено.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року в адміністративній справі № 159/3073/18 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 27 лютого 2019 року.