Справа № 343/1261/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2019 року

Київ

справа №343/1261/17

адміністративне провадження №К/9901/18679/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Касаційна скарга подана 11 жовтня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 343/1261/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу. У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі за текстом - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленка Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 03 травня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу 343/1261/17.

Як убачається з матеріалів справи предметом спору у цій справі є визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування при обчисленні пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» сум щомісячної доплати до попереднього розміру грошового забезпечення, матеріальної допомоги та індексації грошового забезпечення.

Вивчивши у ході розгляду касаційної скарги обставини, Верховний Суд дійшов висновку, що наявні підстави для зупинення провадження у даній справі.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду 03 вересня 2018 року прийнято до розгляду справу № 522/2738/17 (справа з подібними правовідносинами).

Зважаючи на те, що головним завданням Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України є забезпечення єдності та сталості судової практики, а також однакового підходу до національного права та застосування законів усіма судами (статті 17 та 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"), є підстави для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду.

При цьому, важливість та обов'язковість правових висновків, що містяться у рішеннях Великої Палати Верховного Суду, для забезпечення єдності та сталості судової практики обумовлено наступним.

Відповідно до статті 33 КАС України у визначених цим Кодексом випадках перегляд судових рішень судом касаційної інстанції здійснюється, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду.

Частинами третьою-п'ятою статті 346 КАС України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об'єднаної палати) іншого касаційного суду.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з пунктом 8 Перехідних положень КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

При цьому, у силу вимог частини другої статті 356 КАС України у постанові Великої Палати Верховного Суду має міститися вказівка про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об'єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об'єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду.

На підставі вищенаведеного вбачається, що у правовому висновку, сформульованому у рішенні Великої Палати Верховного Суду, має визначатися спосіб застосування норми права у спірних правовідносинах, що сприяє однаковому праворозумінню та правозастосуванню у судовій практиці.

Як зазначила Консультативна рада європейських суддів, однакове та уніфіковане застосування закону обумовлює загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність (пункт 1 Висновку № 20 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо ролі судів у забезпеченні єдності застосування закону від 10 листопада 2017 року).

У свою чергу, Венеціанська комісія зауважила, що "у системі забезпечення незалежності суддів вищі суди забезпечують єдність судової практики на всій території країни через свої рішення по окремих справах (пункт 71 Доповіді Венеціанської комісії "Європейські стандарти в сфері судочинства - систематичний огляд" (Висновок від 3 жовтня 2008 року № CDL-JD (2008)002). - Незалежність у структурі судової системи; Доповідь Венеціанської комісії щодо незалежності судової системи: незалежність суду (Висновок від 16 березня 2010 року № CDL-AD (2010)004).

Суд виходить з того, що зупинення провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою у зв'язку з очікуванням результатів розгляду пов'язаної справи в принципі є прийнятним та виправданим за умови, що таке відтермінування зумовлене об'єктивною необхідність у цьому, зокрема, існуванням ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливої зміни позиції Верховного Суду, в особі Великої Палати, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін та запобігання порушенню прав осіб, які беруть участь у справі (доповідь Комісії Європейської комісії з прав людини, прийняте у справі "Лео Занд проти Австрії" (Leo ZAND v. Austria), заява № 7360/76, пункт 89).

У справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golderv. the United Kingdom) (від 21 лютого 1975 року, пункти 28-36, серія A. № 18) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід'ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява серія A № 333-B, п. 36,). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява № 76943/11, пункт 86).

Проте право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), № 36760/06, пункт 230). Тим не менше, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, який залишається для особи, у такий спосіб або в такій мірі, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між засобами, що використовуються, і метою, яка має бути досягнута (рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії" (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), заява № 76943/11, п. 89).

Також Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішення "Зубац проти Хорватії" (Zubac v. Croatia), № 40160/12, пункт 123), згідно з якою забезпечуючи юридичну визначеність суд гарантує дотримання принципу ефективного здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним зупинити провадження у даній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини другої статті 236 КАС України, до винесення рішення Великою Палатою Верховного Суду по справі № 522/2738/17.

Аналогічна позиція стосовно застосування цієї норми процесуального закону викладена Верховним Судом в ухвалах від 06 березня 2018 року по справі № 810/3210/15, від 22 серпня 2018 року по справі № 820/2522/17.

У відповідності до частини четвертої статті 236 КАС України, про зупинення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 236, 353, 359, КАС України,

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії до винесення рішення Великою Палатою Верховного Суду по справі № 522/2738/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Я.О. Берназюк

М.І. Гриців

Н.В. Коваленко