Справа № 1740/2249/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/942/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Комшелюк Т.О., м. Рівне, повний текст рішення складено 07.12.2018 року) у справі №1740/2249/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20.12.2017 №1290 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за 22.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 20 грудня 2017 року №1290 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 22 по 24 листопада 2017 року відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, а саме у рішенні суд зазначає, що прийшов до висновку про те, що позивач був обізнаний із наявністю наказу про відкликання його із відпустки раніше 21.11.2017 року, однак офіційно повідомлений все ж 21.11.2017 року, отже був зобов'язаний з'явитися на службу 22.11.2017 року позивач. Такий висновок суду суперечить фактичним обставинам справи та обставинам, встановленим судом першої інстанції у ході судового розгляду. Так, письмовим доказом - повідомленням про наявність наказу про відкликання з відпустки встановлено, що відповідач поінформував ОСОБА_1 про необхідність прибути на інструктаж 17.11.2017 року, повідомленням від 21.11.2017 року, яке вручено 25.11.2017 року (згідно даних сайту Укрпошти, розділ «Відстеження»), тобто на 8 днів пізніше, за день проведення інструктажу та після 22,23,24 листопада 2017 року, коли нібито ОСОБА_1 не прибув на службу без поважних причин. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 був повідомлений про відкликання з відпустки станом на 17.11.2017 року, станом на 22,23,24 листопада 2017 року, а отже є безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що позивач був повідомлений про відкликання з відпустки 21.11.2017 року. Безпідставним є посилання суду, як на доказ повідомлення позивача про факт відкликання його із відпустки на телефонний дзвінок начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Рівненській області Савченка О.В. позивачу, оскільки судом не встановлено дату такого дзвінка.

Також судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, та не врахував того, що у абзаці другому оскаржуваного наказу відповідач зазначає, що 17.11.2017 року апелянт нібито не з'явився для проведення інструктажу із заходів безпеки під час слідування та поводження з вогнепальною зброєю та з невідомих причин не поїхав до ГУНП в Луганській області і це є вчиненням дисциплінарного проступку.

Апелянт зазначає, що Наказ №1290 містить визначення, що ним допущено грубе порушення службової дисципліни.

Грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, що не містить ознак складу злочину, а саме: невихід на службу без поважних причин; порушення встановленого керівником органу чи підрозділу цивільного захисту розпорядку дня; вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані чи стані наркотичного сп'яніння; порушення статутних правил несення служби; втрата службового посвідчення, службових документів, бланків суворої звітності; невиконання наказів та розпоряджень начальників, що призвело до неготовності до дій за призначенням та зриву виконання покладених на орган чи підрозділ цивільного захисту завдань; порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, що призвело до псування або втрати закріпленого майна, обладнання та техніки, інших матеріальних збитків, а також завдало шкоди здоров'ю особовому складу органу чи підрозділу цивільного захисту або іншим особам; самовільне відлучення курсантів (слухачів) з розташування навчального закладу; невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним, педагогічним складом, ад'юнктами, докторантами, тощо. Натомість, відповідачем не мотивовано того, що позивач допустив саме грубе порушення службової дисципліни.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу за вх. №К-2904/19 від 11 лютого 2019 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з наказу №4 о/с т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у Рівненській області полковника поліції Максимова С.В. від 07.11.2015 позивача відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" прийнято на службу до Головного управління Національної поліції у Рівненській області.

З 23.02.2017 по 05.06.2018 року позивач проходив службу в Національній поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Зарічненського ВП Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області.

12.10.2017 наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №229 о/с, позивачу надана щорічна відпустка із збереженням заробітної плати, як працівнику, який працює на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення із 12.10.2017 по 18.10.2017 та чергову відпустку за 2017 рік із 19.10.2017 по 27.11.2017.

14.11.2017 наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №252 о/с, позивача відкликано із чергової відпустки за 2017 рік із 17.11.2017.

21.11.2017 повідомлення про наявність наказу про відкликання з відпустки направлене засобами поштового зв'язку на адресу позивача.

Згідно даних сайту Укрпошти таке повідомлення отримане 25.11.2017.

21.11.2017 наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №1937 призначено службове розслідування за фактом зупинення відсутності під час проведення інструктажу із заходів безпеки під час слідування та поводження із вогнепальною зброєю та з невідомих причин не поїхавшого до ГУНП в Луганській області інспектора СРПП №3 Зарічненського ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1

20.12.2017 комісія, яка проводила службове розслідування, прийшла до висновку про те, що за грубе порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігноруванні Закону України Про національну поліцію" на наказу начальника ГУНП від 14.11.2017 №252 о/с, що виявилось у відсутності на робочому місці 22.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017 без поважних причин на робочому місці, інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Зарічненського відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНГІ в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слід попередити про неповну посадову відповідність.

20.12.2017 наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №1290 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", за грубе порушення службової дисципліни, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігноруванні Закону України "Про Національну поліцію" та наказу начальника ГУНП від 14.11.2017 № 252 о/с, що виявилося у відсутності 22.11.2017, 23.11.2017 та 24.11.2017 без поважних причин на робочому місці, керуючись статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію", статтями 2, 4, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Зарічненського відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 попереджено про неповну посадову відповідність.

Відповідно до пунктів 2,3,4 спірного наказу, дні - 22.11.2017, 23.11.2017 та 24.11.2017 відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин, вважати останньому за прогули, заробітну плату не нараховувати.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України "Про національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі, по тексту рішення, Закон №580).

Згідно із вимогами частин 1, 4 статті 18 Закону №580, поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

За змістом частин 1, 2 статті 19 Закону №580, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону№580 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції", поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" №3460-ІУ від 22.02.2006 (далі по тексту Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Службова дисципліна в розумінні Дисциплінарного статуту, це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, а дисциплінарний проступок, це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст.ст. 1, 2 Статуту).

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч.1 ст.5).

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов'язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Частиною 8 статті 12 Статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни на осіб рядового і начальницького складу може накладатись таке дисциплінарне стягнення, як "попередження про неповну посадову відповідність".

Порядок накладення дисциплінарних стягнень регламентується ст. 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення, розроблено та затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка затверджена наказом МВС України від 12.03. 2013 року №230, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04. 2013 року за №541/23073 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.1 вказаної Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно із п. 2.5. розділу II Інструкції, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (п. 2.6. розділу II Інструкції).

Доводи апелянта про те, що йому нічого не було відомо про наявність наказу стосовно відкликання з відпустки, а також жодних повідомлень поштою він не отримував, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Висновком службового розслідування встановлено, що згідно рапорту 15.11.2017 працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено виїзд за місцем проживання інспектора СРПП № 3 Зарічненського відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 Під час перебування поряд із будинком, вхідні двері ніхто не відчиняв. У подальшому, проведено зустріч з дружиною ОСОБА_1 - громадянкою Стернік Вітою Миколаївною, яка повідомила, що чоловік на даний час лікується за кордоном. Будь-які пояснення з приводу більш детального місця перебування чоловіка остання надавати відмовилась. Додатково дружина звернула увагу на те, що чоловік на даний час перебуває у черговій відпустці. У рамках проведення службового розслідування т.в.о. начальником ВІОС УКЗ ГУНП підполковником поліції Савченком О.В. 21.11.2017 здійснений телефонний дзвінок на номер НОМЕР_1 до інспектора СРПП Зарічненського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, якому було повідомлено про наказ начальника ГУНП щодо відкликання його із відпустки. Однак, останній у телефонній розмові повідомив, що на даний час перебуває у черговій відпустці за 2017 рік та знаходиться на території Закарпатської області, де проходить відповідний курс лікування. Про те, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області офіційно відкликаний із відпустки він не знав та почув вперше. ОСОБА_1 також повідомив, що додому планує приїхати 27.11.2017 і на наступний день вийти на роботу у зв'язку із закінченням відпустки, що за час відпустки межі України не залишав та за кордоном не перебував. Не дивлячись на те, що останній у телефонному режимі був поінформований про відкликання із відпустки, на наступний день він на роботу не вийшов та проігнорував наказ начальника ГУНП від 14.11.2017 № 252 о/с. Крім того, під час проведення службового розслідування до ВІОС УКЗ ГУІП надійшло 3 комісійні акти про безпідставний не вихід старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на роботу, а саме 22.11.2017, 23.11.2017 та 24.11.2017.

Судом першої інстанції в судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що вказаний номер телефону дійсно його і що йому дійсно дзвонили та повідомили про наявність наказу про його відкликання із відпустки. Також судом встановлено, що точної дати дзвінка позивач не пам'ятає, однак зазначив, що це було після 20.11.2017.

На момент отримання телефонного дзвінка, позивач перебував на території Тернопільської області.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що характер роботи поліцейського є специфічним і таким, що стосується не лише безпосередньо самого поліцейського, а й покладає певні обов'язки на всю його сім'ю, зокрема високий рівень почуття відповідальності. Причому відповідальність стосується не лише поліцейського на службі, а й у побуті всієї його сім'ї.

В ході проведення службового розслідування, позивачем надані письмові пояснення із яких вбачається, що позивач дізнався про своє відкликання із відпустки лише під час телефонної розмови із т.в.о. начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Рівненській області Савченком О.В.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач був обізнаний із наявністю наказу відповідача про відкликання його із відпустки раніше 21.11.2017 року, однак офіційно повідомлений все ж 21.11.2017 року. Отже, 22.11.2017 позивач зобов'язаний був з'явитися на службу. Натомість, ні 22.11.2017, ні 23.11.2017, ні 24.11.2017 позивач на службу не з'явився, про причини своєї відсутності відповідача не повідомив. Вказане підтверджується трьома комісійними актами про безпідставний не вихід старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на роботу, а саме 22.11.2017, 23.11.2017 та 24.11.2017.

Оскільки позивач був поінформований про відкликання його з відпустки 21.11.2017 року, то 22.11.2017 він мав з'явитися на робочому місці, доповісти своєму безпосередньому керівнику про вихід з відпустки, ознайомитись з графіком чергувань та виконувати подальші вказівки свого безпосереднього начальника.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський під час виконання покладених на нього обов'язків, підпорядковується тільки своєму безпосередньому та прямому керівнику.

Щодо порушення проведення службового розслідування, оскільки у апелянта не відбирались пояснення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами службового розслідування, що такі пояснення надані позивачем 14.12.2017 року, тобто у ході службового розслідування.

Судом першої інстанції встановлено, що службове розслідування призначене згідно письмового наказу. В ході його проведення комісією враховувалася тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації. Вказане підтверджується рапортами працівників поліції, характеристикою позивача, в якій зазначено, що за період служби в Зарічненському відділенні поліції Вараського ВП ГУНП в Рівненській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативної сторони. Спочатку 2018 року ОСОБА_1 склав лише 67 протоколів про адміністративне правопорушення, не розкрив жодного злочину. На критику та зауваження керівництва Зарічненського відділення поліції Вараського ВП ГУНП в Рівненській області реагує посередньо, виявлені недоліки усуває неохоче. Має необхідні професійні знання, вміння, навики, однак не завжди використовує їх під час виконання своїх службових обов'язків, не завжди виконує поставлені йому завдання та доручення. Тричі відмовився від поїздок на стажування до Донецької та Луганської областей.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що за вчинення дисциплінарного проступку, яке виявилось у невиході на роботу 22.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017 без поважних причин, позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Апелянтом також зазначено, що спірний наказ не містить мотивів обрання виду дисциплінарного стягнення та не містять жодних посилань на будь-яке дослідження обставин вчиненого проступку.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи встановив, що з наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №1290 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 20.12.2017 позивач ознайомлений не був. Про існування такого наказу позивач дізнався від колег по службі, в зв'язку із чим вимушений був звернутись по допомогу до адвоката. 23.07.2018 позивач ознайомився із змістом спірного наказу.

Згідно ч.8 ст. 14 Дисциплінарного статуту зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

Факт не ознайомлення позивача із спірним наказом встановлений в судовому засіданні суду першої інстанції та не заперечувався відповідачем.

Так як судом першої інстанції поновлено строк оскарження даного наказу в суді, то право позивача на оскарження спірного наказу було відновлено.

Судом першої інстанції звернуто увагу на те, що підставою для скасування наказу, в даному випадку, є обставини, які передують його винесенню. Прикладом підстав для скасування наказу може бути недотримання відповідачем порядку проведення службового розслідування або ж невідповідність фактичних обставин справи обставинам, встановленим в ході такого службового розслідування.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції врахувавши викладені обставини, дійшов висновку, що позивачем допущено грубе порушення службової дисципліни котре виразилось в порушенні вимог Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту, наказу начальника ГУНП від 14.11.2017 №252 о/с, що виразилось у відсутності позивача 22.11.2017, 23.11.2017, 24.11.2017 без поважних причин на робочому місці, тому при прийнятті спірного наказу від 20.12.2017 №1290 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Зарічненського відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у вигляді попередження про неповну посадову відповідність відповідач діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб передбачений законодавством України.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі №1740/2249/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складений 27 лютого 2019 року.