Справа № 2а/1570/4510/2011
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 2а/1570/4510/2011
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський рибний порт" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року, прийняте у відкритому судовому засіданні о 12:35 год за правилами загального позовного провадження в м. Одесі по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський рибний порт" до Чорноморської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.06.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що про неправомірність спірного податкового повідомлення-рішення свідчить порушення встановленого чинним законодавством порядку проведення перевірки та складання акту перевірки з порушенням вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року №984, тому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.06.2011 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» в контексті «опису операцій» на сторінці 17 акту були лише покупцем послуг (товарів), а не постачальником, за рахунок яких (послуг) у нього і було сформовано податковий кредит, а тому є незрозумілими висновки відповідача про порушення ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» п.1.3, п.1.7 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.75 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість». Також, апелянт вказує, що в акті ДПІ у м.Іллічівську не було описано жодного фактичного порушення вимог закону ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» під час здійснення господарський операцій з його контрагентом ТОВ «Буденергоремонткомплект» та обліку зазначених операцій (бухгалтерського чи податкового). Апелянт вважає, що висновки акту перевірки не є об'єктивним та не засновані на нормах діючого законодавства, оскільки чинним законодавством не передбачено право посадових осіб державних органів визнавати недійсними, в тому числі нікчемними, правочини. Також, в апеляційній скарзі зазначено, що згідно акту перевірки ІМРП уклало з ТОВ «Буденергоремонткомплект» договори, «..які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними», проте зазначені ознаки містить вже фіктивний правочин, а не нікчемний. Разом з тим, чинним законодавством щодо фіктивного правочину визначено інші підстави визнання такого правочину недійсним (відмінні від підстав визнання правочину нікчемним), що закріплено в ст. 234 ЦК України, та частина друга якої встановлено, що фіктивний правочин визнається судом недійсним. При цьому, враховуючи зміст договору та наявність первинних документів (акти виконаних робіт, розрахунки сторін і т.д), які свідчать про фактичне виконання договору, відсутні жодні підстави робити висновок про те, що договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Також, апелянт зазначає, що документами, які підтверджують фактичне здійснення та товарність операцій у правовідносинах ІМРП та його контрагента ТОВ «Буденергоремонткомплект» є наявні у ІМРП документи, а саме: договори, первинні бухгалтерські документи, податкові накладні, складені відповідно до вимог ПК України та внесені до реєстру отриманих податкових накладних. Зазначені документи були надані під час перевірки, проте, посилання на них в акті перевірки відсутнє, що також дає підстави вважати, що вони не були проаналізовані при проведення перевірки.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Іллічівський морський рибний порт», зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом Іллічівської міської ради 28.03.2007 року; 16.07.2018 року товариство перейменоване на товариство з обмеженою відповідальністю "Чорноморський рибний порт", що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.07.2018 року, копією опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», копією Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський рибний порт» (2018 рік), копією протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Іллічівський рибний порт» (т.3 а.с.4-9).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення від 11.04.2011 року №01-045/313, згідно наказу ДПІ у м.Іллічівську від 11.04.2011 року 341, посадовою особою ДПІ у м.Іллічівську відповідно до пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 10499762 грн. за жовтень, листопад та грудень 2010 року у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних податкових періодів, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період квітень-червень, вересень-листопад 2010 року, відповідно до затвердженого плану перевірок (т.1 а.с.239-241), за результатами якої ДПІ у м. Іллічівську складено акт перевірки № 1158/28-0303/24544710 від 13.05.2011 року з додатками (т.1 а.с.7-17, 233-238), яким, зокрема, встановлено порушення ТОВ «Іллічівський морський рибний порт»:

- п.1.3, п.1.7 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.75 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податковий кредит у грудні 2010 року на суму 51974 грн. та відповідно завищено від'ємне значення у грудні 2010 року на суму 51974 грн.;

- п.1, п.5 ст.203, п.1, п.2 ст.215, п.1 ст.216, ст.626, ст.629 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених з ТОВ «ІМРП» з ТОВ «Буденергоремонткомплект».

Направлення на перевірку та копія наказу ДПІ м. Іллічівську були вручені 11.04.2011 року під розписку головному бухгалтеру підприємства ОСОБА_1

Перевірку проведено з відома та у присутності виконавчого директора підприємства ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_1, про що зазначено в акті перевірки та не заперечується позивачем.

Судом встановлено, що на вказаний акт перевірки позивачем до ДПІ у м.Іллічівську подано заперечення від 25.05.2011 року вих. №28-11/274 (т.1 а.с.19-20).

За розглядом цих заперечень, ДПІ у м.Іллічівську надано відповідь від 02.06.2011 року №11800/10/23-0404 (т.1 а.с.21-22), в якій зазначено, що висновки акту є обґрунтованими, а заперечення ТОВ «ІМРП» на них є несуттєвими та не можуть бути враховані при винесенні рішення за вищевказаним актом.

На підставі вказаного акту перевірки від 13.05.2011 року №1158/23-0303/24544710 ДПІ у м.Іллічівську прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 02.06.2011року №, яким позивачу за порушення п.1.3, п.1.7 ст.1, п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.5.1 п.75 ст.7, п.10.1 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 51974,00 грн. за податковою декларацією з ПДВ за грудень 2010 року від 20.01.2011 року (т.1 а.с.18).

Не погодившись з висновками податкового органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у м.Іллічівську від 02.06.2011року №, позивач оскаржив його до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 року, у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську про скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.06.2011року відмовлено повністю.

Постановою Верховного суду від 28 лютого 2018 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" задоволено; скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 року та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний суд, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції у своїй постанові зазначив, що обставини щодо фактичного виконання поставки, як підстави для формування сум податкового кредиту, а також достовірності документів податкового обліку, наявність адміністративно-господарських можливостей постачальника здійснити поставку відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про донарахування сум податкових зобов'язань із ПДВ та/або зменшення сум від'ємного значення суми ПДВ, та/або бюджетного відшкодування з цього податку. У той же час, ці обставини не були встановлені судами попередніх інстанцій, хоча на їх підтвердження позивачем були надані відповідні докази та саме висновки ДПІ про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та ТОВ «Буденергоремонткомплект» були підставою для зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту та від'ємного значення з ПДВ. Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Також, в постанові Верховного суду від 28 лютого 2018 року вказано, що судам слід ретельніше перевірити інші доводи позивача, якими він обґрунтовує свою правову позицію, а також доводи контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 02.06.2011 року, яким зменшено позивачу розмір від'ємного значення податку на додану вартість у сумі 51974,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положення п.1.7 ст.1 Закону (який діяв на час формування податкового кредиту) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Порядок обчислення, сплати податку на додану вартість, порядок формування податкового кредиту передбачено ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на час формування податкового кредиту).

Відповідно до п.7.1 ст.7 вказаного Закону (який діяв на час формування податкового кредиту) поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на час формування податкового кредиту) платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками реквізити, визначені пп.а) - пп.и).

Згідно п.п. 7.2.3. п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на час формування податкового кредиту) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до абз. 1 п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на час формування податкового кредиту) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону (який діяв на час формування податкового кредиту) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вищенаведеного Закону (який діяв на час формування податкового кредиту) передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно з пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на час формування податкового кредиту) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Виходячи зі змісту пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) в цілому та у взаємозв'язку з положеннями пп.3.1.1, п.3.1 ст.3, п.7.2 та п.7.5 ст. 7 цього Закону, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають, зокрема, у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг та невід'ємно від цього - на підставі податкової накладної. При цьому, обов'язковими реквізитами у цьому праві визнаються обов'язкові дані, які мають бути в будь-якому документі для визнання його дійсним, а отже, таким, що має юридичну силу (значимість).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підписання первинних документів, податкової накладної уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операцій надає документу юридичну значимість, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою господарською операцією.

У разі підписання первинного документу (податкової накладної) не уповноваженою особою, такий документ, як юридично дефектний, не створює будь-яких правових наслідків у бухгалтерському та податковому обліку (у вигляді виникнення права на податковий кредит та права на віднесення сплачених у ціні придбаного товару сум до витрат підприємства).

Підписання первинних та податкових накладних не уповноваженими особами позбавляє такі документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту з ПДВ.

Відсутність сукупності зазначених чинників, з якими Закон України «Про податок на додану вартість» (чинний та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує можливість формування платником податків податкового кредиту, у т.ч. недоведеність фактичного (реального) виконання операцій, відсутність складених та підписаних уповноваженими особами постачальника первинних документів та податкових накладних на підтвердження фактично вчинених операцій (підписання первинних документів не уповноваженими (невідомими) особами, виключає можливість формування податкового кредиту з ПДВ, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою первинних документів (у т.ч. податкових накладних).

Судова колегія дослідивши матеріали справи та доводи апелянта вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ДПІ вірно встановлено порушення щодо заниження податку на додану вартість по вказаним господарським операціям позивача з його контрагентом, з огляду на наступне.

Статтею 1 Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з наданих позивачем первинних документів щодо господарських операцій з ТОВ «Буденергоремонткомплект», з актів приймання виконаних будівельних робіт встановлено, що в зазначених документах не зазначені дати виконання робіт, не всюди, де необхідно, вказані особи, які виконували роботи та підписували ці акти, відсутній підпис замовника, також зазначені акти були надані позивачем двічі та суттєво відрізняються один від одного, так як в другому їх екземплярі взагалі відсутня дата їх складання.

Судова колегія встановила також, що накладна №65 складена 30.12.2010 року, а акт виконаних робіт датований 31.12.2010 року (а.с.78-84).

Крім того, слід звернути увагу, що судом встановлені й інші суттєві недоліки у документах, пов'язаних з виконанням договорів, про що зазначено судом при дослідженні вказаних господарських операцій позивача із його контрагентами.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції, Верховним судом було зазначено про необхідність позивачу надати усі наявні у нього документи первинного та бухгалтерського обліку, які підтверджують правомірність віднесення позивачем спірної суми до податкового кредиту.

Так, з наданих позивачем до адміністративної справи первиних документів, зокрема, актів №1 та № 2 прийому - передачі цінностей є повністю ідентичними за своїм змістом, формою, наявністю одних й тих самих підписів від замовника та підрядника та печатки TOB "Буденергоремонткомплект", однак містять зовсім різні дати їх складання, а тому судова колегія вважає такий доказ не належним та недостовірним доказом, у зв'язку з чим не бере його до уваги.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта і про те, що різниця у датуванні акту пов'язана з тим, що оскільки Замовник за договором підряду почав видавати матеріали Підряднику з 01.12.2018 року, то уповноважений на те працівник Замовника попередньо проставив олівцем цю дату, а в подальшому, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію та звірки остаточних розрахунків сторонами, працівник Замовника замість складання відповідно документу, стер наведену олівцем дату та зазначив в цьому акті остаточну дату - 31.12.2010 року, замість стертої, оскільки предметом розгляду у справі є правовідносини,які виникли у 2010 році, а не, як пояснює апелянт у 2018 році.

Разом з тим колегія суддів встановила, що згідно ліцензії серії АБ №271489, ТОВ «Буденергоремонткомплект» мало право на здійснення будівельної діяльності, в тому числі, монтаж конструкцій зовнішніх інженерних мереж і систем, монтаж внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, лише у період з 14.12.2005 року по 14.12.2010 року, що свідчить про відсутність права на здійснення будівельної діяльності після 14.12.2010 року, в тому числі, за переліком робіт, які згідно актів виконаних робіт від 31.12.2010 року, нібито, здійснювались саме контрагентом позивача ТОВ «Буденергоремонткомплект».

Виходячи з викладеного, акти виконаних робіт №3 та №4, які, як вказано на них, складені 31.12.2010 року, і відповідно, такі роботи не могли бути здійснені контрагентом позивача без отримання відповідної ліцензії на здійснення такої діяльності, що свідчить про фактичну неможливість, згідно закону, здійснювати таку діяльність контрагентом позивача після 14.12.2010 року.

Крім того, апелянтом не надано доказів виконання п.4 Договору №12-П/10, а саме доказів сплати авансу у розмірі 30% від вартості договірної ціни для придбання матеріалів, розташування замовника, транспортування монтажної техніки на об'єкт до початку виконання робіт замовних оплачує підряднику.

Колегія суддів зазначає, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Такі документи повині підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов'язання на підставі таких операцій.

При цьому, факт того, що монтажні роботи на підприємстві позивача були виконані ні ким не заперечується, однак, судова колегія, як і суд першої інстанції, вважає недоведеним факт виконання таких робіт саме контрагентом позивача ТОВ «Буденергоремонткомплект» у грудні 2010 року.

З наданих до суду письмових доказів неможливо встановити факт здійснення робіт для ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» саме його контрагентом ТОВ «Буденергоремонткомплект», а отже і формування податкового кредиту по операції з вказаним контрагентом.

Матеріали справи не міститься інших первинних документів, які б спростовували зазначені доводи суду та підтверджували реальність здійснення операцій з вказаним контрагентом у грудні 2010 року.

Суд не приймає доводи апелянта щодо порушення порядку проведення відповідачем перевірки як на підставу неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки предметом розгляду у даній адміністративній справі є правомірність податкового повідомлення-рішення № від 02.06.2011 року, а не правомірність дій інспектора при складанні акту перевірки від 23.05.2011 року №1158/23-0303/24544710 та дотриманні ним вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 984.

Крім того, Верховний суд України в своїх рішеннях робить висновки, що викладені порушення у акті перевірки, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу про нікчемність окремих угод є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Отже, судова колегія вважає, що формальна наявність у позивача актів здачі-приймання робіт (наданих послуг)/актів виконаних робіт, податкових накладних, виписаних контрагентом позивача не є достатнім і беззаперечним документальним підтвердженням фактичного надання послуг (робіт), і не дають можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій, що вказує на відсутність у позивача фактичних підстав для віднесення спірних сум до складу податкового кредиту, а тому судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 02.06.2011 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський рибний порт" - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов