Справа № 336/6423/18
Суддя: Марко Я. Р.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/6423/18
Провадження № 2-а/336/16/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції ОСОБА_2 про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконними та протиправними дії поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції ОСОБА_2 по складанню постанови та притягненню його до адміністративної відповідальності, а також скасувати винесену останнім постанову серії БР № 223395 від 07.10.2018 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. справу про адміністративне правопорушення закрити, за відсутністю в діях останнього складу такого правопорушення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що постановою серії БР № 223395 від 07.10.2018 року поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції ОСОБА_2 на нього накладено адміністративне стягнення за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Вищезазначену постанову позивач вважає незаконною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України, з наступних підстав.

Як зазначає позивач, 07.10.2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, він, рухаючись на власному автомобілі марки «DAEWOO LANOS», д.н. НОМЕР_2 по вул. Поштова в м. Запоріжжі, вимушений був звернути на вул. Запорізьку в бік проспекту Соборний, буд. 89 та зробити вимушену зупинку транспортного засобу на проїзній частині. Під час вимушеної зупинки позивачем були виконані усі вимоги передбачені правилами дорожнього руху, а саме увімкнено аварійні ліхтарі та виставлено знак аварійної зупинки. Вимушена зупинка позивача була здійснена у зв'язку з різким погіршенням самопочуття його пасажира ОСОБА_3, яка вказала на різке погіршення самопочуття та попрохала зупинитися біля аптеки для придбання ліків для неї. Побоюючись за життя та здоров'я свого пасажира, позивач вимушений був зупинитися в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку та стоянку заборонено» та пройти в аптеку для придбання ліків. Повернувшись до власного автомобілю він побачив працівників патрульної поліції, які знаходились біль його автомобіля. Віддавши ліки, позивач підійшов до працівника поліції та попрохав його представитись та пояснити суть питань які в нього виникли. На його прохання працівник поліції пред'явив службове посвідчення на прізвище ОСОБА_4 та почав йому доводити факт його порушення правил дорожнього руху. В свою чергу, позивач почав пояснювати обставини справи, однак поліцейський не приймаючи до уваги жодного з його доводів вимагав від нього пред'явлення документів. На прохання інспектора позивач пред'явив своє водійське посвідчення та технічний паспорт на автомобіль. Переписавши усі дані інспектор відійшов до службового автомобілю, не роз'яснивши позивачу його прав передбачених Конституцією України та КУпАП, не відібравши в нього та його пасажира як письмових так і усних пояснень про обставини справи. Через деякий час вищезазначений інспектор повернувся та пред'явив позивачу постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На вказаний факт, позивач почав вимагати від поліцейського ОСОБА_4 роз'яснення йому його законних прав та залучення адвоката чи фахівця в галузі права. Також почав вимагати зафіксувати факт його вимушеної зупинки та відібрання письмових пояснень від учасників які були свідками даної обставини та намагався ознайомитися з постановою та отримати її копію.

Патрульний ОСОБА_4 на його неодноразове прохання почав зачитувати у голос постанову під час чого позивач встановив, що постанова винесена іншою особою, а саме патрульним поліції ОСОБА_2 Позивач в свою чергу почав вимагати, щоб подальший розгляд справи проводила посадова особа зазначена в постанові. Почувши його прохання патрульний ОСОБА_4 відмовився надавати копію постанови, приймати від нього будь-які зауваження та пояснення. Позивач неодноразово прохав патрульного надати йому копію постанови, але останній у грубій формі почав з ним спілкуватися та зазначив, що в такому разі вони зазначать в постанові що він відмовився від підпису, а згодом сів у службовий автомобіль та покинув місце пригоди.

За твердженням позивача, він 08.10.2018 року подав скаргу до Управління патрульної поліції в Запорізькій області в якій виклав усі обстави справи з вимогою про скасування постанови як незаконної. 19.10.2018 року отримав відповідь в якій було зазначено про відмову у задоволенні його вимог, посилаючись на законність дій співробітників поліції та правильність застосування норм адміністративного законодавства. У вказаній відповіді, зазначається про те, що пояснення позивача надані на місці події не відповідають тим, які зазначені у скарзі та йому патрульним ОСОБА_2 роз'яснені його права відповідно статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП. Однак позивач стверджує, що від нього ніхто не відбирав пояснень, як письмових так і усних, окрім того з вказаним патрульним ОСОБА_2 він не спілкувався.

Позивач вважає, що працівниками патрульної поліції відносно нього були порушені норми КУпАП, оскільки останній не мав можливості скористатися правовою допомогою, надати докази, письмові пояснення, не ознайомився з матеріалами справи. Окрім того, не прийняті до уваги обставини, які виключають склад адміністративного правопорушення, що призвело до безпідставного винесення постанови.

Враховуючи вищенаведене, позивач зазначає про те, що патрульний поліції не мав правових підстав для винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки його вина в скоєнні інкримінованого правопорушення не доведена, при винесенні вказаної постанови посадовою особою були грубо порушені вимоги КУпАП та ПДР України, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано з Управління патрульної поліції в Запорізькій області матеріали, що потягли за собою притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищезазначені матеріали на адресу суду не надходили.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява останнього за змістом якої просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву, будь-яких заяв або клопотань до суду не надсилав.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови серії БР № 223395 від 07.10.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень (а.с.31).

За змістом вказаної постанови, винесеної 07.10.2018 року, 07.10.2018 року о 15 годині 50 хвилин в м. Запоріжжі, вул. Запорізька, 89 водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «DAEWOO LANOS», д.н. НОМЕР_2 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.п. 3.34 п. 8.4.в правил дорожнього руху України.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Посилання позивача на те, що він 07.10.2018 року не порушував вимоги п.п. 3.34 п. 8.4.в правил дорожнього руху України відповідачем не спростовано належними доказами, не надано суду жодного доказу на підставі якого встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в діях ОСОБА_1

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги позивача про визнання протиправними та незаконними дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності виходить за межі повноважень суду, передбачених статтею 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5-9, 73-77, 90, 139, 244-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 251, 252, 268, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заявуОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капрала поліції ОСОБА_2 про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР № 223395 від 07.10.2018 року винесенуполіцейським 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капралом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності КАС України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне судове рішення складено 27.02.2019 року.

Суддя Я.Р.Марко