Справа № 807/689/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 рокум. Ужгород№ 807/689/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Копосович Е.О.

за участю: позивача: ОСОБА_1 ,- представник адвокат ОСОБА_2

відповідача: Берегівська міська рада Закарпатської області ,- представник не зявився

третьої особи: ОСОБА_3 .- представник адвокат ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області за участю третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Берегівської міської ради Закарпатської області, яким просить:

1.Визнати протиправною бездіяльність Берегівської міської ради Закарпатської області щодо незатвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0421 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область,м.Берегове, вул.. Вузька,27,кв.1,2, для індивідуального садівництва та непередання ОСОБА_1 безоплатно у власність вищевказаної земельної ділянки.

2. Зобов'язати Берегівську міську раду Закарпатської області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0421 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область,м.Берегове, вул.. Вузька,27,кв.1,2 , для індивідуального садівництва та передати ОСОБА_1 безоплатно у власність вищевказану земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позові та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідач а в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату судового засідання за адресою вказаною у ЄДР юридичних та фізичних осіб, а також телефонним звязком був повідомлений секретар Бергівської міської ради.

Представник третьої особи заперечив проти позову, зазначив, що відповідач вже розглядав заяву позивача щодо земельної ділянки, йому було відмолено в затвердженні проекту землеустрою. Крім того, зауважив, що на дану спірну земельну ділянку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3.

1.Позиції сторін

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 27 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Берегівської міської ради Закарпатської області для безоплатного отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0421 га - для індивідуального садівництва за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Вузька, 27, кв. 1,2.

Берегівська міська рада Закарпатської області 23 грудня 2016 року прийняла рішення № 498 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою та передачу позивачу безоплатно у власність земельної ділянки по вул. Вузька, 27 у м. Берегове». У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення відповідача. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2017 року в цивільній справі № 297/181/17 вищевказаний позов задоволено повністю. Однак , Берегівська міська рада Закарпатської області досі не прийняла рішення по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0421 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 2, для індивідуального садівництва та про безоплатну передачу даної земельної ділянки у власність ОСОБА_1. Таку бездіяльність Берегівської міської ради Закарпатської області позивач вважає протиправною та просить суд задовольити його позовні вимоги.

05 вересня 2018 року від Берегівської міської ради Закарпатської області на адресу суду надійшов лист на виконання Ухвали суду від 25.07.2018 року. Відповідно до якого, серед іншого зазначено, що Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.07.2017 року по цивільній справі за №297/181/17 було зобов"язано Берегівську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії Берегівської міської ради в порядку та строки, передбачені Земельним кодексом України, питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення Позивачу у власність спірної земельної ділянки. Дане рішення суду Берегівська міська рада виконала, що підтверджується витягом з протоколу 25 сесії Берегівської міської ради, яка відбулася 30.08.2017 року. Відповідний проект рішення не набрав достатньої кількості голосів депутатів, необхідних для прийняття. Зазначає, що суд зобов'язав Берегівську міську раду це питання розглянути, а «не прийняти, що і було виконано.

11 грудня 2018 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшли письмові пояснення на даний адміністративний позов, відповідно до яких зазначає, що хоча прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0421 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 2, для індивідуального садівництва та передачу ОСОБА_1 безоплатно у власність вищевказаної земельної ділянки і належить до дискреційних повноважень Берегівської міської ради Закарпатської області, однак у даному випадку зобов'язання Берегівської міської ради Закарпатської області прийняти вищевказане рішення не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими. Ігнорування державними органами вказівок судових рішень порушує принцип юридичної певності та ставить під сумнів дієвість судової системи України, що має набагато більший суспільний інтерес, аніж принцип невтручання суду у дискреційні повноваження державних органів. При цьому, останній принцип не є абсолютним та не є презумпцією, хоча перші два (принципи юридичної певності та авторитету суду) - є абсолютними принципами.

2.Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Берегівської міської ради Закарпатської області для безоплатного отримання у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,0421 га - для індивідуального садівництва за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Вузька, 27, кв. 1,2. До заяви додав: копію паспорту коду та ситуаційний план (а.с.16).

04 квітня 2016 року позивач письмово повідомив відповідача про замовлення ним розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки без надання Берегівською міською радою Закарпатської області відповідного дозволу - на підставі частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.(а.с.40)

На підставі поданої позивачем землевпорядної документації управлінням комунального майна та земельних відносин Берегівської міської ради Закарпатської області підготовлено проект рішення Берегівської міської ради Закарпатської області від 06 липня 2016 року № 10-324 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по вул. Вузька, 27 у м. Берегове» (а.с.13).

18 жовтня 2016 року постійна комісія із земельних питань, управління майном та містобудування Берегівської міської ради Закарпатської області за результатом розгляду вищевказаного проекту рішення вирішила направити такий на доопрацювання.

20 грудня 2016 року постійна комісія із земельних питань, управління майном та містобудування Берегівської міської ради Закарпатської області за результатом розгляду проекту рішення № 10-324 висловилася проти нього та підтримала проект рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою та передачу позивачу безоплатно у власність спірної земельної ділянки.

23 грудня 2016 року Берегівською міською радою Закарпатської області було прийнято рішення 498 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою та передачу позивачу безоплатно у власність земельної ділянки по вул. Вузька, 27 у м. Берегове».(а.с.15).

Так, ОСОБА_1 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з позовом до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2017 року в цивільній справі № 297/181/17 вищевказаний позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Берегівської міської ради Закарпатської області від 23 грудня 2016 року № 498 «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по вул. Вузька, 27 у м. Берегове»; зобов'язано Берегівську міську раду Закарпатської області розглянути на пленарному засіданні найближчої сесії Берегівської міської ради Закарпатської області в порядку та строки, передбачені Земельним кодексом України, питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0421 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 2, для індивідуального садівництва та про безоплатну передачу даної земельної ділянки у власність ОСОБА_1. Дане рішення набрало законної сили ще 09 серпня 2017 року. (а.с.17-20).

Згідно Протоколу засідання 25-ї сесії Берегівської міської ради VII cкликання на виконання Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року на розгляд було винесено проект рішення "Про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_5 безоплатно у власність земельної ділянки по вулиці Вузька,27 у м. Берегове", однак у звязку з тим, що 19 депутатів-утримались ,1 -проти, рішення прийнято не було.( а.с. 78-79).

Представник третьої особи надав суду Рішення відповідача № 992 від 22.12.2017 року , яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Вузька, б/н у м. Берегово( а.с. 114).

Суд констатує, що в ухвалі від 10.07.2018 року суд надав відповідачу строк для подання відзиву на позов і всі докази, якими можуть бути підтверджені заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали, яку відповідач отримав 17 липня 2018 року , що стверджується повідомленням про вручення ( а.с. 60). Однак , ні відзиву , ні доказів відповідачем в зазначений строк надано не було.

Ухвалою від 25.07.2018 року для повного та всебічного встановлення всіх обставин у справі суд зобовязав відповідача в строк до 17 серпня 2018 року надати всі докази щодо виконання рішення Берегівського райсуду, на виконання чого 05.09.2019 року відповідачем були надані пояснення разом з копією журналу реєстрації вхідної кореспонденції в Берегівській міській раді та витяг з Протоколу міськради.( а.с. 76-77).

04 жовтня 2018 року Ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. ( а.с. 91-93).

Згідно ч. 5 ст. 77 КАСУ якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до статті 79 КАСУ Відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву .Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

На підстави вищенаведеного суд, керуючись ч. 2 ст. 175 КАСУ, якою встановлено ,що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи, у звязку з чим суд розглядав справу за наявними матеріалами , поданими до закриття підготовчого провадження, і тому суд не бере до уваги рішення відповідача, яке було надано не відповідачем, а представником третьої особи під час подання заяви про залучення в якості третьої особи , а саме : рішення № 884 від 20.10.2017 року подане до матеріалів даної адмінсправи.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі ЗК; у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7 статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Виходячи з встановлених обставин справи, відповідачем рішення щодо розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по вулиці Вузька,27, у м. Берегово для ведення індивідуального садівництва прийнято не було.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частин 1, 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до частини 2 статті 59 вказаного Закону рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку рішення за заявою позивача, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або рішення про відмову у його наданні відповідачем не приймалось.

В свою чергу посилання відповідача на розгляд заяви позивача, оформленої протоколом 25 сесії Берегівської міської ради, яка відбулася 30.08.2017 року не може слугувати належним розглядом заяви позивача, у порядку передбаченому Земельним кодексом України, оскільки не прийнято рішення по суті заяви.

Відтак, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не вирішення ініційованого позивачем питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Оцінюючи дії відповідача, суд також керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Крім того, відповідно до приписів статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Хоча відповідач і розглянув заяву позивача, що зобовязував вчинити Берегівський районноий суд Закарпатської області від 19 липня 2017 року в цивільній справі № 297/181/17 однак, відповідно до витягу з протоколу 25 сесії Берегівської міської ради, яка відбулася 30.08.2017 року, відповідний проект рішення не набрав достатньої кількості голосів депутатів, необхідних для прийняття.

Відтак, станом на час подання даного Берегівська міська рада Закарпатської області не прийняла рішення по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем, всупереч вимог статей 118, 122 ЗК України, не прийнято по суті рішення за наслідком розгляду поданої позивачем заяви, а тому така бездіяльність є протиправною.

Вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0421 га, що знаходиться за адресою: Закарпатська область,м.Берегове, вул.. Вузька,27,кв.1,2 , для індивідуального садівництва та передати ОСОБА_1 безоплатно у власність вищевказану земельну ділянку віднесено законом до виключної компетенції місцевої ради, а наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Таким чином, відповідач, як орган місцевого самоврядування, зобов'язаний реалізовувати надані йому повноваження у спосіб, встановлений законом, із застосуванням норм законодавства, чинних на час вирішення відповідного питання регулювання земельних відносин.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов'язати відповідача прийняти рішення по суті по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по вулиці Вузька,27, у м. Берегово для ведення індивідуального садівництва в порядку та у спосіб, передбачений статтею 118 ЗК України, та з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постановах від 22.05.2018 у справі № 285/1538/17 та від 18.10.2018 у справі № 822/584/18.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в свою чергу не довів правомірність прийнятого рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права в частині позовної вимоги зобов'язального характеру, суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача щодо порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері земельних відносин ґрунтуються на матеріальному законі та відповідають обставинам справи. З огляду на наведене, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити .

Керуючись статтями 9, 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Берегівська міська рада Закарпатської області за участю третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії - задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Берегівської міської ради (Код , м. Берегове. вул. Б.Хмельницького,7 Закарпатської області) щодо неприйняття рішення по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по вулиці Вузька,27, у м. Берегово для ведення індивідуального садівництва.

3.Зобовязати Берегівську міську раду (Код , м. Берегове. вул. Б.Хмельницького,7 Закарпатської області) прийняти рішення по суті по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки по вулиці Вузька,27, у м. Берегово для ведення індивідуального садівництва з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

СуддяОСОБА_6

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 березня 2019 року.