Справа № 640/20005/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 640/20005/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Сидорука К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у справі:

за позовом ОСОБА_2

до Управління адміністративними будинками

Управління справами Апарату Верховної Ради України

про визнання дій протиправними, скасування наказу

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради ОСОБА_5 щодо винесення наказу від 30.10.2018 р. № 277 «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- скасування, як незаконного, наказу начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України ОСОБА_5 від 30.10.2018 р. № 277 «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- зобов'язання відповідальних посадових осіб Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України здійснити поворот виконання наказу начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України ОСОБА_5 від 30.10.2018 р. № 277 «Про звільнення ОСОБА_2.»;

- зобов'язання відповідальних посадових осіб Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України здійснити поворот виконання наказу начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод та інтересів завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної ради України ОСОБА_2, щодо незаконного його звільнення з 30.10.2018 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у відкритті провадження було відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що даний спір підсудний саме суду адміністративної юрисдикції, оскільки він приймав присягу державного службовця і йому неодноразово було встановлено відповідні ранги державної служби, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що судовими рішеннями апеляційного суду в інших справах №№ 826/6378/18, 826/16778/18, предметом розгляду в яких є відповідні розпорядження відповідача щодо оголошення позивачу доган, вже встановлено, що він проходив саме державну службу і виниклі між ним та роботодавцем правовідносини підлягають вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповного встановлення обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на тому, що займана ним посада не належить до публічної служби, що отримання ним заробітної плати за рахунок коштів державного бюджету не доводить проходження саме державної служби і що в даному випадку існує трудовий спір, який підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Позивачем подано заперечення на зазначений відзив відповідача, в яких він, зокрема наголошує на тому, що ним приймалася присяга державного службовця, що йому присвоювалися відповідні ранги державної служби, що жодним актом не передбачено позбавлення його даного статусу (втрата такого), а також, що судовими рішеннями в інших справах щодо проходження ним публічної служби на цій же посаді та в цьому ж Управлінні, які вже набрали законної сили, встановлено адміністративну підсудність таких спорів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що посада завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, яку займав позивач, не належить до публічної служби, а тому спірні правовідносини в даній справі підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п.п. 1, 2, 7, 17 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з п. 2 ч. 1 с. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У ст. 1, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, який набув чинності з 01.05.2016 р., визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця.

У ст.ст. 1, 17 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, який був чинним на момент прийняття позивача на державну службу, визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу.

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, суду адміністративної юрисдикції підсудні спори з приводу звільнення з публічної служби, поняттям якої, зокрема охоплюється проходження особою державної служби за відповідним Законом України «Про держану службу».

У свою чергу, визначальним критерієм для вирішення питання щодо віднесення особи до категорії державних службовців є прийняття нею Присяги державного службовця, присвоєння відповідного рангу та здійснення оплати її праці за рахунок бюджетних коштів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що 07.02.2007 р. позивач пройшов конкурсний відбір на посаду завідувача сектору зеленого господарства, прийняв Присягу державного службовця та був призначений на вказану посаду з присвоєнням йому 7-го рангу державного службовця.

26.12.2011 р. позивачу присвоєно 5-й ранг державного службовця.

19.05.2016 р. у порядку переведення позивача призначено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по вул. М. Грушевського, 5, 18/2, Шовковичний, 2, 4.

12.12.2016 р. позивача переведено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України.

У пп. 1 п. 1.1 та пп. 3.1 п. 3 Положення про Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням по Управлінню справами Апарату Верховної Ради України, визначено, що Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату ВР України засновано на державній власності, належить до сфери управління Апарату ВР України та є юридичною особою публічного права.

Посадовою інструкцією завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату ВР України передбачено, що завідувач даного сектору належить до професійної групи «Керівники», є штатним співробітником, призначається та звільняється з посади наказом начальника Управління.

При цьому, законодавством про Державний бюджет України на відповідний рік, передбачається виділення загального фонду, зокрема на оплату праці працівників Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату ВР України.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач був прийнятий на роботу в порядку Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній станом на 2007 рік, прийняв присягу державного службовця, йому неодноразово було встановлено відповідні ранги і фінансування Управління, у складі якого він працював, здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що даний позов стосується звільнення позивача саме з публічної служби, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, апеляційним судом враховується правова позиція, викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 р. по справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також судова колегія приймає до уваги та враховує доводи апелянта про те, що судовими рішеннями апеляційного суду в інших справах №№ 826/6378/18, 826/16778/18, які набрали законної сили, встановлено факт проходження позивачем саме державної служби та підсудності спорів з приводу її проходження адміністративному суду.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, у рішеннях від 28.11.1999 р. по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24.07.2003 р. по справі «Ryabykh v. Russia» ЄСПЛ зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо підсудності даної справи.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: