Справа № 1840/3690/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2019 р. Справа №1840/3690/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Макаренка О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою (а.с.38-43) до військової частини № НОМЕР_1 (11 окремого мотопіхотного батальйону) (далі - відповідач, ВЧ № НОМЕР_1 ), в якій просив:
1) визнати протиправною бездіяльність командира ВЧ № НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді вимоги про приведення у відповідність до медичних документів наказів та акта службового розслідування стосовно сержанта Збройних Сил України ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) щодо дійсних обставин та причин його смерті;
2) скасувати накази відповідача:
- від 07.02.2018 №36 про самовільне залишення військової частини сержантом ОСОБА_2 ;
- від 26.02.2018 №49 про виключення зі списків особового складу Збройних Сил України, який прийнято за підсумками службового розслідування за фактом смерті сержанта ОСОБА_2 в частині причини смерті «від нещасного випадку поза виробництвом»;
- від 26.02.2018 №20-РС по особовому складу про виключення із списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю в частині причини смерті «від токсичної дії етанолу, випадкового отруєння та дії етанолу. Смерть від нещасного випадку поза виробництвом».
3) зобов`язати відповідача:
- скласти та направити до Сумського МВК повідомлення про смерть сержанта ОСОБА_2 , який помер під час проходження військової служби від захворювання: двосторонньої вогнищевої зливної гнійної пневмонії;
- провести повторне службове розслідування за фактом загибелі сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті захворювання, з урахуванням висновків Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (далі - ЦВЛК MO України), викладених у протоколі засідання №2004 від 18.07.2018, висновку судово-медичної експертизі №37 від 5.04.2018, лікарського свідоцтва про смерть №37-А.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувані накази, повідомлення та сповіщення про смерть від 21.02.2018, акт службового розслідування від 21.02.2018 були складені передчасно без урахування результатів досудового розслідування, висновку судово-медичної експертизи та акту токсикологічного дослідження, висновку ЦВЛК MO України та інших обставин. Фактично належним чином службове розслідування не проводилось, дійсна причина смерті військовослужбовця не встановлювалась. Докази, які приймались до уваги відповідачем під час прийняття оскаржуваних наказів були суперечливими, у зв`язку з чим у позивача викликає сумнів у дійсності складання оскаржуваних наказів.
Оскаржувані накази позбавляють права позивача отримати соціальний захист по втраті годувальника та передбачені законодавством пільги у відповідності із Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ухвалою суду від 11.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб.
Ухвалою суду від 19.11.2018 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 05.12.2018 (а.с.58).
05.12.2018 від ВЧ № НОМЕР_1 до суду надійшло клопотання електронною поштою про зупинення провадження у справі на підставі ч.5 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.61). До канцелярії дане клопотання в оригіналі було здано вже 04.02.2019 (а.с.115-116).
05.12.2018 судове засідання було відкладено на 27.12.2018, у зв`язку з неявкою в судове засідання представника відповідача (а.с.72).
Ухвалою суду від 27.12.2018 (а.с.86) було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.
В судовому засіданні 27.12.2018 було оголошено перерву до 16.01.2018 та визнано явку представника ВЧ № НОМЕР_1 обов`язковою (а.с.87).
Ухвалою суду від 16.01.2019 розгляд справи було відкладено на 05.02.2019 та витребувано у відповідача ряд доказів у справі.
04.02.2019, на виконання ухвали суду від 16.01.2019, представником відповідача витребувані докази було надано, однак, лише частково (а.с.117-132), зокрема, в тому числі, оригіналів журналу вихідної кореспонденції та доповіді №219 суду надано не було.
В судовому засіданні 05.02.2019 представник відповідача позов визнав частково. Зокрема, визнав позов в частині скасування наказів від 26.02.2018 №49 та від 26.02.2018 №20-РС в частині оскарження та щодо зобов`язання проведення повторного службового розслідування. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити.
В судовому засідання 05.02.2019 було оголошено перерву до 11.02.2019 з метою повторного витребування доказів у відповідача, які не були надані на вимогу ухвали суду та зобов`язано відповідача також надати оригінал журналу обліку наказів.
Представник відповідача в судове засідання після перерви не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.147), надіслав до суду заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи 11.02.2019 без участі представника ВЧ № НОМЕР_2 за наявними у справі матеріалами (а.с.148).
Приймаючи до уваги вказане, враховуючи, що представник відповідача був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, суд вважав можливим розглядати справу у його відсутності.
В судовому засіданні 11.02.2019 позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що син позивача, ОСОБА_2 (а.с.29) призваний на військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 13.01.2015 (а.с.25-26). ОСОБА_2 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення (а.с.27).
Наказом від 20.02.2017 за №34 ОСОБА_2 був призначений на посаду командира зенітно-артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу військової частини пп НОМЕР_3 та включено у списки особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.120).
З пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні 05.02.2019, вбачається, що 07.02.2018 ОСОБА_3 було подано рапорт про те, що ОСОБА_2 самовільно покинув розташування військової частини. По вказаному факту була надана доповідь №219 від 07.02.2018 командиру військової частини НОМЕР_4 та начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку (а.с.80,129).
Пунктом 5 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 за №36 за підписом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 07.02.2018, ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив військову частину (а.с.22). Підставою для винесення даного наказу зазначено рапорт ОСОБА_3
07.02.2018 т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 наказом №53 було призначено розслідування по факту самовільного залишення частини військовослужбовцем (а.с.121).
19.02.2018 наказом №19-РС (по особовому складу) та наказом №44 (по стройовій частині) позивач був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.121,122).
21 лютого 2018 року було складено лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 №37, в якому зазначено: хвороба (патологічні стани), що призвела до смерті: «токсична дія етанолу. Випадкове отруєння та дія етанолу» (а.с.12,119).
У період з 07.02.2018 по 21.02.2018 було проведено службове розслідування, результати якого викладені в акті службового розслідування від 21.02.2018 (а.с.17-19,123-127).
В акті розслідування, зокрема, зазначено, що сержант ОСОБА_2 самовільно покинув розташування ВЧ № НОМЕР_1 , на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження невідоме. По факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 надавалась доповідь від 07.02.2018 №219 командиру ВЧ НОМЕР_4 та начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку (а.с.129). Зроблено висновок, що ОСОБА_2 порушив вимоги статей 11,12,16,17,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4,5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. ОСОБА_2 відсутній в військовій частині понад 10 діб, в даному діянні вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України. Крім того, під час службового розслідування стало відомо, що за фактом смерті ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження (а.с.143). Причиною смерті згідно лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 21.02.2018 №37 зазначено: «токсична дія етанолу, випадкове отруєння та дія етанолу». Висновком за актом службового розслідування запропоновано факт смерті ОСОБА_2 вважати встановленим згідно лікарського свідоцтва про смерть №37 від 21.02.2018.
21.02.2018 відповідачем на адресу Сумського міського військового комісару було направлено сповіщення про смерть №524 з проханням сповістити позивача про те, що його син, сержант військової служби за контрактом ОСОБА_2 , помер від нещасного випадку поза виробництвом. Причина смерті: токсична дія етанолу, випадкове отруєння та дія етанолу (а.с.10,118).
Сумським міським військовим комісаріатом позивачу було направлено сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 22.02.2018, в якому повідомлено позивача про те, що його син, сержант ОСОБА_2 , помер від нещасного випадку поза виробництвом, причина смерті: токсична дія етанолу, випадкове отруєння та дія етанолу (а.с.9).
За результатами службового розслідування наказом командира ВЧ № НОМЕР_1 по стройовій частині №49 від 26.02.2018, за підписом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від «нещасного випадку поза виробництвом», з 26.02.2018 виключено із списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із смертю (а.с.20).
Наказом по особовому складу №20-РС від 26.02.2018, за підписом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 виключено із списків особового складу Збройних сил України у зв`язку із смертю, що настала від «токсичної дії етанолу, випадкового отруєння та дії етанолу. Смерть від нещасного випадку поза виробництвом» (а.с.21).
Разом з тим, 02.04.2018 замість остаточного лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 - №37 було складено лікарське свідоцтво про смерть - №37-А, в якому зазначено іншу хворобу (патологічні стани), що призвела до смерті «інтоксикація, гнійна бронхопневмонія» (а.с.12).
Згідно витягу з протоколу засідання ЦВЛК МО України від 18.07.2018 №2004 (а.с.23) було встановлено, що захворювання ОСОБА_2 «двобічна вогнищева зливна гнійна бронхопневмонія. Інтоксикація», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується висновком експерта №37 від 05.04.2018 (а.с.13-14), свідоцтвом про смерть (а.с.24)» захворювання та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби».
Як вбачається з матеріалів справи 20.07.2018 представник позивача надіслав на адресу відповідача запит, в якому, з урахуванням вказаних вище нових доказів, просив внести зміни до акта службового розслідування та наказів №20-РС та №49, зазначивши причину смерті, у відповідності до лікарського свідоцтва про смерть №37-А, а також висновку експерта №37 від 05.04.2017, в якому, зокрема, встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок двосторонньої вогнищевої зливної гнійної бронхопневмонії, яка ускладнилася вираженими ознаками інтоксикації, що зумовило безпосередню причину смерті; при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_2 етиловий спирт не виявлено (а.с.14, 28).
Відповідачем відповідь на вказаний лист надано не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Крім того, у порядку Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ позивач звернувся з заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак, 26.10.2018 комісією було відмовлено у задоволенні даної заяви, з посиланням на те, що на час смерті ОСОБА_2 самовільно залишив частину, що є адміністративним правопорушенням (а.с.57).
Задовольняючи позовні вимоги про скасування наказу від 07.02.2018 №36 в частині визнання самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_2 , про що зазначено в п. 5 наказу, суд приймає до уваги наступне.
Відповідно до п. 22 розділу ІІ Інструкції про надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні та військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.07.2016 №388, чинної на час виникнення спірних правовідносин, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, з відпустки, з закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого дислокована військова частина, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
Представник відповідача заперечуючи проти позову, посилається на рапорт Молдавського О.Г., а також на доповідь №219 від 07.02.2018 командиру військової частини НОМЕР_4 та начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку (а.с.80,129), що на його думку, підтверджує факт самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини.
Однак, варто відмітити, що згідно з ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст.75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77).
Згідно з ч.4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Приймаючи до уваги вказані норми, на переконання суду, ні пояснення представника відповідача, ні доповідь №219 від 07.02.2018 не є належними та допустимими доказами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, які можуть підтвердити факт самовільного залишення ОСОБА_2 військової частини. Відповідач не надав суду достовірних доказів того, що внаслідок самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення або мало місце кримінальне провадження.
При цьому, враховуючи, що копія доповіді, яка була надана суду, була неналежної якості (а.с.80), а представник позивача ставив під сумнів відповідність поданої копії, судом відповідно до ч.6 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України було витребувано, крім ряду інших доказів, також і оригінал вказаної доповіді (а.с.108).
Разом з тим, на неодноразові вимоги суду (а.с.108, 146), ні рапорту ОСОБА_3 , який став підставою для винесення оскаржуваного наказу, ні жодних пояснень, які брались до уваги під час службового розслідування та при встановленні факту самовільного залишення військової частини, ні оригіналу зазначеної доповіді відповідачем на вимогу суду надано не було. Більш того, як вбачається з листа від 16.01.2019 №219/1 Південного територіального управління Військової служби правопорядку (а.с.136), кому в тому числі була адресована доповідь, зокрема, у період з 01 по 20 лютого 2018р. повідомлення від відповідача про самовільне залишення місця служби сержантом ОСОБА_2 не надходило. Будь-яких доказів про направлення такої доповіді начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч.6 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Згідно з ч.5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Частиною 9 ст.80 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Відтак, враховуючи, що відповідачем не було надано ні у встановлений строк, ні протягом усього розгляду справи відзиву, не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження своєї позиції, більш того, на адресу суду надано заяву, в якій представник відповідача просив справу розглядати за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ в частині самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_2 був виданий необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому він не може в цій частині відповідати критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування даного наказу в частині самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_2 підлягають задоволенню.
Що стосується скасування оскаржуваного наказу в іншій частині, суд вбачає необхідним в цій частині позовних вимог відмовити, оскільки відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Однак, в судовому засіданні не встановлено, а позивачем не наведено жодного обґрунтування та доводів в чому саме оскаржуваним наказом в іншій частині порушено його права та інтересів чи яким чином він впливає на права та свободи позивача та породжує для нього певні юридичні наслідки.
Задовольняючи позовні вимоги про скасування наказів від 26.02.2018 №49 про виключення зі списків особового складу Збройних Сил України, який прийнято за підсумками службового розслідування за фактом смерті сержанта ОСОБА_2 в частині зазначення причини смерті «від нещасного випадку поза виробництвом», від 26.02.2018 №20-РС по особовому складу про виключення із списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю в частині зазначення причини смерті «від токсичної дії етанолу, випадкового отруєння та дії етанолу. Смерть від нещасного випадку поза виробництвом» та зобов`язання провести повторне службове розслідування, суд виходить з наступного.
Як встановлено судом оскаржувані накази були винесені за результатами службового розслідування.
Відповідно до п.п.1,3 розділу ІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) службове розслідування призначається у разі: невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
При цьому, як зазначено в акті службового розслідування, сержант ОСОБА_2 самовільно покинув розташування ВЧ № НОМЕР_1 , на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження невідоме. По факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 надавалась доповідь від 07.02.2018 №219 командиру ВЧ НОМЕР_4 та начальнику Південного територіального управління Військової служби правопорядку (а.с.129). Зроблено висновок, що ОСОБА_2 порушив вимоги статей 11,12,16,17,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4,5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. ОСОБА_2 відсутній в військовій частині понад 10 діб, в даному діянні вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України.
Однак, як вже було зазначено вище, на підтвердження самовільного залишення військової частини відповідачем не було надано жодного належного доказу, не надано доказів того, що внаслідок самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення або мало місце кримінальне провадження.
Також за актом службового розслідування запропоновано факт смерті ОСОБА_2 вважати встановленим згідно лікарського свідоцтва про смерть №37 від 21.02.2018, в якому причиною смерті зазначено: «токсична дія етанолу, випадкове отруєння та дія етанолу».
Разом з тим, на заміну вказаного остаточного лікарського свідоцтва №37 від 21.02.2018, згодом 21.04.2018 було видано інше лікарське свідоцтво про смерть №37-А, в якому хворобу (патологічні стані), що призвели до смерті вказано « ОСОБА_5 . Гнійна бронхопневмонія» (а.с.11).
Крім того, витягом з протоколу засідання ЦВЛК МО України від 18.07.2018 №2004 (а.с.23) було встановлено, що захворювання ОСОБА_2 «двобічна вогнищева зливна гнійна бронхопневмонія. Інтоксикація», яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується висновком експерта №37 від 05.04.2018 (а.с.13-14), свідоцтвом про смерть (а.с.24)» захворювання та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби».
Відповідно до п.8 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Враховуючи, що в судовому засіданні не було доведено відповідачем правомірність винесення оскаржуваного наказу в частині визнання самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 , на підтвердження самовільного залишення військової частини відповідачем не було надано жодного належного доказу, та жодних письмових пояснень, на підставі яких було складено акт службового розслідування, суд приходить до висновку, що службове розслідування не було проведено повно та всебічно, в ході службового розслідування не було встановлено дійсних обставин смерті ОСОБА_2 , що свідчить про передчасність висновків службового розслідування та про їх неповноту, а тому оскаржувані накази, винесені за результатами такого розслідування, не можуть відповідати критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приймаючи до уваги вказане, а тож те, що відзиву відповідачем подано не було, а в судовому засіданні 05.02.2019 представник відповідача відмічав, що військова частина НОМЕР_1 позовні вимоги в цій частині визнає у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та вважає необхідним скасувати наказ військової частини № НОМЕР_1 від 26.02.2018 №49 про виключення зі списків особового складу Збройних Сил України ОСОБА_2 в частині зазначення причини смерті «від нещасного випадку поза виробництвом», та наказ від 26.02.2018 №20-РС (по особовому складу) про виключення із списків особового складу Збройних Сил України ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю в частині зазначення причини смерті «від токсичної дії етанолу, випадкового отруєння та дії етанолу. Смерть від нещасного випадку поза виробництвом», та зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування.
При цьому, враховуючи, що після проведення службового розслідування з`явились додаткові обставини за фактом смерті ОСОБА_2 , що не могли бути взяті до уваги при його проведенні, в тому числі, складено, на заміну остаточного лікарського свідоцтва №37, інше - за №37-А, а також зроблені висновки ЦВЛК МО України, висновок експерта №37, суд вбачає необхідним зобов`язати відповідача для встановлення дійсних обставин смерті ОСОБА_2 , який, як зазначено у висновках ЦВЛК МО України №2004 від 18.07.2018, висновку експерта №37 від 05.04.2018, лікарському свідоцтві про смерть №37-А від 02.04.2018 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті захворювання, провести повторне службове розслідування, з урахуванням висновків ЦВЛК МО України, викладених у протоколі засідання №2004 від 18.07.2018, висновку експерта №37 від 05.04.2018, лікарського свідоцтва про смерть №37-А від 02.04.2018.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача скласти та направити до Сумського МВК повідомлення про смерть сержанта ОСОБА_2 , який помер під час проходження військової служби від захворювання: двосторонньої вогнищевої зливної гнійної пневмонії, суд також дійшов висновку про безпідставність даних позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративних справах, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов`язково у сфері публічно-правових відносин.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом у спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Військовослужбовці, які померли від захворювання або загинули в результаті подій, стихійного лиха і нещасних випадків, а також безвісти відсутні, після встановлення причин і обставин смерті (загибелі), розслідування причин відсутності і отримання підтверджувальних документів виключаються наказом по стройовій частині зі списків особового складу військової частини.
Наказ по стройовій частині є підставою для відправки в районний (об`єднаний, міський) військовий комісаріат сповіщення про смерть (загибель) військовослужбовця, відправки за належністю власних речей, цінностей і особистих документів померлого (загиблого), а також для внесення до облікових документів даних про час і причину виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Сповіщення про смерть (загибель) (додаток 32) військовослужбовця складається у двох примірниках. Перший примірник сповіщення разом із свідоцтвом про смерть, отриманим від органів РАЦС або з дипломатичних представництв (консульських установ) України, висилається районному (об`єднаному, міському) військовому комісару за місцем проживання сім`ї (родичів) військовослужбовця не пізніше наступного дня після видання наказу по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Сповіщення підписується командиром і начальником штабу військової частини і засвідчується гербовою печаткою. Одночасно із сповіщенням до військового комісаріату висилаються фотографії місць поховання померлих (загиблих) військовослужбовців у разі їх поховання за місцем служби, а на померлих офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, крім того, висилаються особові справи і витяги з наказів про виключення зі списків особового складу військової частини. Другі примірники сповіщень про смерть (загибель) зберігаються у справі військової частини. (п.п.7.3, 7.4,7.5 Інструкції №333).
Схожі норми містяться в Інструкції №333 і в редакції станом на момент розгляду справи.
Тобто, з системного аналізу даних норм, вбачається, що саме в день смерті командир військової частини про смерть (загибель) військовослужбовця зобов`язаний особисто повідомити військового комісара за місцем проживання сім`ї померлого (загиблого) у день встановлення смерті (загибелі), при чому таке повідомлення може бути, як усне так і письмове. Певних вимог до складання такого повідомлення, на відміну від сповіщення про смерть (загиблого), Інструкція №333 не містить. Крім іншого, дана Інструкція №333 не передбачає порядку та можливості направлення такого повідомлення декілька разів. За приписами Інструкції №333 таке повідомлення надсилається (повідомляється) лише один раз саме в день встановлення факту смерті загиблого та носить виключно інформативний характер, з метою довести до відома сім`ю загиблого про факт його смерті. Відтак, вказане повідомлення жодним чином не впливає на права та свободи позивача та не може породжувати для нього певних юридичних наслідків.
Що ж стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді вимоги про приведення у відповідність до медичних документів наказів та акта службового розслідування стосовно сержанта Збройних Сил України ОСОБА_2 щодо дійсних обставин та причин його смерті, суд відмічає наступне. Обов`язковою ознакою рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. Обставини щодо вчинення цих дій (бездіяльності) входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб`єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.
Враховуючи вказане, приймаючи до уваги, що судом дано правову оцінку рішенням відповідача на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення оскаржуваних наказів, скасування оскаржуваних наказів та зобов`язання вчинити дії щодо проведення повторного розслідування є належним і допустимим способом захисту прав позивача у даній справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, відмовити.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Скасувати наказ військової частини № НОМЕР_1 від 07.02.2018 №36 в частині визнання самовільного залишення військової частини сержантом ОСОБА_2 .
Скасувати наказ військової частини № НОМЕР_1 від 26.02.2018 №49 про виключення зі списків особового складу Збройних Сил України ОСОБА_2 в частині зазначення причини смерті «від нещасного випадку поза виробництвом».
Скасувати наказ військової частини № НОМЕР_1 від 26.02.2018 №20-РС (по особовому складу) про виключення із списків особового складу Збройних Сил України ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю в частині зазначення причини смерті «від токсичної дії етанолу, випадкового отруєння та дії етанолу. Смерть від нещасного випадку поза виробництвом».
Зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування за фактом загибелі сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті захворювання, з урахуванням висновків Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладених у протоколі засідання №2004 від 18.07.2018, висновку експерта №37 від 05.04.2018, лікарського свідоцтва про смерть №37-А від 02.04.2018.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.02.2019.

Суддя І.Г. Шевченко