Справа № 826/13312/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2018 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якій просило суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 № на суму 87066,00 грн., з яких, за податковим зобов'язанням 69 653,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 17 413,00 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача в частині визнання порушень ТОВ «ТД «Енергія» пп. 198.1, пп. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, в результаті чого призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 407 516,00 грн., в тому числі: за січень 2014 року на суму 84 988,00 грн.; за лютий 2014 на суму 349 323,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що висновки податкового органу, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, є обґрунтованими, внаслідок чого таке рішення прийнято правомірно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «ТД «Енергія» ( код 31628650), з питань податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 08.08.2017 року № 125/26-15-14-07-01-10/31628650 (надалі - Акт перевірки), відповідно до якого встановлено порушення, в частині оскарженій позивачем, а саме:

п. 138.1 п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України № 2755-VI від 02.12.2010, зі змінами та доповненнями, в результаті чого призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 69 653,00 грн. в тому числі за 2014 рік на суму 69 653, 00 грн.;

пп. 198.1, пп. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ ПУ України, в результаті чого призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 507 516,00 грн., у тому числі:

за січень 2014 в сумі 58 193,00 грн.;

за лютий 2014 в сумі 349 323, 00 грн.

На підставі вищевказаного Акту перевірки відповідачем винесено оскаржуване позивачем податкове повідомлення - рішення № від 20.09.2017 року (надалі - ППР № ), яким встановлено порушення з боку платника податків вимог пункту 138.1 п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств у розмірі 87 066,00 грн. за податковими зобов'язаннями збільшення + 69 653, 00 грн. та за штрафними санкціями 17 413,00 грн.

Вважаючи висновки в Акті перевірки такими, що не відповідають дійсності та порушують права позивача, а вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом; зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ) визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. (п. 135.1-п.135.2 ст. 135 ПКУ).

Згідно з п. 44.1 ст.44 для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження дійсності господарських операцій з ТОВ «Торговий Дім Ветек», позивачем надано Договір від 30.12.2013 року № 270-30/12/13.

Згідно предмету вказаного Договору ТОВ «ТД Ветек» здійснює поставку нафтопродуктів Позивачу на умовах поставки: залізничним або автомобільним транспортом відповідно до Специфікації.

На підтвердження виконання цього Договору позивачем надано Рахунок на оплату № 88 від 14.01.2014 року, видаткову накладну № 277 від 15.01.2014 року, № 278 від 15.01.2014 року, № 279 від 15.01.2014 року, № 280 від 15.01.2014 року, товарно-транспортну накладну № 07282 від 15.01.2014 року, податкові накладні, картку рахунку 631 за 15.01.2014 року та банківську виписку, яка підтверджує рух грошових коштів з розрахункового рахунку позивача на рахунок контрагента ТОВ «Торговий Дім Ветек».

Стосовно посилання апелянта відносно відсутності Специфікацій по Договору № 270-30/12/13 від 30.12.2013 року між Позивачем то ТОВ «Торговий Дім «Ветек», із посиланням на п.1.3. цього Договору, який визначає неможливість тлумачення цього Договору без Специфікацій, суд першої інстанції зазначив, що Специфікація як первинний документ не є обов'язковим, документом, що підтверджує взаємовідносини між контрагентами в проведених ними господарських відносинах, а лише одним з документів, який може бути складено за бажанням сторін.

Колегія суддів погоджується з викладеним та також зазначає, що умови договору є правилами поведінки, обов'язковими лише для його сторін. Слід зазначити, що Позивач прийняв оферту свого контрагента (ТОВ «Торговий Дім «Ветек»), акцептував його шляхом підписання відповідного Договору, а обидві сторони за договором, своїми наступними діями по поставці та прийманню товарів, які сформували локальну практику між сторонами, схвалили (акцептували) даний договір шляхом фактичних реальних двосторонніх дій (виставлення рахунків-фактур, передоплата та оплата вказаної партії за вказаною ціною, поставка товару, оформлення видаткових накладних, товарно-транспортних, приймання товару тощо). Таким чином, посилання Відповідача на, начебто, невірні висновки суду першої інстанції стосовно того, що Специфікація як первинний документ не є обов'язковим документом, що підтверджує взаємовідносини між контрагентами в проведених ними господарських відносинах, а є лише одним з документів, який може бути складено за бажанням сторін, є безпідставні, а висновки суду обґрунтовані та відповідають діючому законодавству та дійсним обставинам справи.

Також слід зазначити, що сторонами не надано доказів того, що Договір № 270-30/12/13 від 30.12.2013 року був оскаржений сторонами або визнано недійсним в судовому порядку, також відсутній в матеріалах справи Акт незгоди сторін зі Договором або ж Акт порушення даного Договору, а тому судом вважається цей Договір чинним та таким, що виконаний сторонами за відсутності їхніх претензій один до одного або ж незгоди з його виконанням.

Доречно зазначити, що зміну майнового стану позивача підтверджують рух грошових коштів відповідно до банківської виписки, яка засвідчена штемпелем банку та підписом працівника банку, яку також суд приймає як документ, що підтверджує проведення господарських операцій між ТОВ ТД «Енергія» та ТОВ «ТД Ветек».

Стосовно констатації факту наявності на підприємстві-постачальника 3 працюючих осіб (згідно форми № 1-ДФ) та відсутності основних фондів та транспортних засобів (на підставі відсутності поданого додатку AM до декларації з податку на прибуток) слід зазначити, що відповідну конституційну свободу підприємництва кожен суб'єкт реалізує у відповідності до своїх принципів ведення поточної господарської діяльності, економічної доцільності та мети щодо ведення приватного бізнесу. Кожен з суб'єктів господарювання на власний розсуд визначає структуру, кількість працівників, доцільність та можливість придбання основних засобів, наявність власних складів, сховищ тощо, та не зобов'язаний забезпечувати повний цикл господарювання, якщо це не носить системного характеру, або економічно не доцільне. Також не може слугувати підставою констатація факту, що ТОВ «Торговий Дім «Ветек» не звітує з вересня 2015 року, тому що відносини між ним та Позивачем відбувалися січні 2014 року, коли звітність постачальником подавалась, його стан як платника ПДВ був дійсний.

Зазначена позиція міститься в Постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду України від 30.01.2018 по справі К/9901/612/18 (провадження 2а-15124/11/2670).

Крім того, апелянт посилається на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/898/17 від 16.03.2017, в якому, як вважає Відповідач міститься інформація та вбачаються протиправні дії контрагентів ТОВ «ТД Ветек» про особу, яка здійснювала злочинним шляхом перереєстрацію одних контрагентів ТОВ «ТД Ветек».

Колегія суддів зазначає, що згідно вироку суду, особу керівника виключно ТОВ «Газ Україна-2020» було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 256, ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (далі КК України), виключно у зв'язку із придбанням суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ «ГАЗ УКРАЇНА-2020» та призначено покарання за ч. 1 ст. 256 КК України та за ч. 2 ст. 205 КК України, затверджено угоду та призначено покарання з урахуванням ст.ст.75,76 КК України.

Тобто, колегія суддів наголошує, що обставини, встановлені Комінтернівським районним судом м. Харкова під час розгляду вказаної вище кримінальної справи стосуються виключно лише тільки злочинних дій саме цієї посадової особи - ТОВ «Газ Україна - 2020» і, в свою чергу, в даному випадку, жодним чином не спростовують реальності господарських операцій між Позивачем і його контрагентом.

Під час розгляду даної справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача, або його контрагента за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності безпосередньо цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Не була предметом дослідження по цьому кримінальному провадженню і первинна документація, яка складена у перевіряємий період, на виконання господарської операції між позивачем та його контрагентом та, відповідно, по ній не проводилися будь-які перевірки чи експертизи.

Колегія суддів зазначає, що вказані вище первинні документи між Позивачем та його постачальником були оформлені належним чином, не містять дефектів та повністю відповідають вимогами ПКУ та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року у справі № 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі № 21-573во 10, Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, рішенні касаційного суду узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, стосовно відсутності правових підстав для будь-якої відповідальності та негативних наслідків саме для контрагентів. Якщо контрагенти по ланцюгу постачання товарів (послуг) не виконали свого зобов'язання по сплаті податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб за дії третіх осіб, про що неодноразово констатувалось, зокрема, у рішеннях ССПЛ по справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), по справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007, по справі «Бізнес Супорт Сентре проти Болгарії» (заява №6689/03). В Рішення по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03), в гі.53 вказано, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.