Справа № 308/12256/18
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний судЗакарпатської області у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 07 лютого 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 лютого 2019 року.

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до відповідача до інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 жовтня 2018р. відносно нього інспектором взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №631055 якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зазначені постанову вважає незаконною танеобґрунтованою, прийнятою всупереч норм чинного законодавства України, з порушенням його прав та положень КУпАП при відсутності події та складу правопорушень при відсутності вчинення правопорушення. У Вказаній постанові зазначено, що 20 жовтня 2018 року о 09 год. 35 хв. позивач на власному автомобілі марки VolkswagenTiguan, номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Київ-Чоп М06 604км, здійснив обгін ближче 50м до пішохідного переходу у населеному пункті, чим порушив п. 14.6 «в» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Позивач не погоджується з вищевказаною постановою та в обґрунтування посилається на те, що йому не були надані докази на місці складання постанови.

При цьому позивач стверджує, що під час винесення відносно нього вище зазначеної постанови, у ній не вказано точного місця вчинення правопорушення, в якому саме населеному пункті, ніби-то, було здійснено обгін ближче 50 м до пішохідного переходу. Яким чином, на підставі яких вимірів поліцейськими встановлено відстань «ближче 50м». Обгін якого транспортного засобу було здійснено. Жодних цих обставин Постанова не містить. Сама ж постанова складена на автодорозі Київ-Чоп М06 597 км.

З огляду на викладене позивач стверджує, що ним не було допущено порушення ПДР України, а тому дії працівника поліції, інспектора УПП вважає протиправними і незаконними та просить позов задовольнити у повному обсязі, скасувати постанову серії НК №631055 від 20.10.2018 року про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором Маркович М.М. за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити провадження по адміністративній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову, оскільки винесена постанова інспектора є законною, обґрунтованою та справедливою, посилаючись на те, що 20.10.2018 року по а/д Київ-Чоп, 604 км., близько о 09 год. 35 хв. позивачем ОСОБА_1 було вчинено порушення ПДР, який керуючи транспортним засобом марки VolkswagenTiguan, номерний знак НОМЕР_1, здійснив обгін ближче 50 м до пішохідного переходу у населеному пункті, чим порушив вимогу п.14.6.в ПДР, що потягло відповідальність за ч.2 ст.122. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві не відповідають дійсності, спростовуються відеоматеріалами з бодікамери інспектора. Вказує, що інспектор спостерігав факт здійснення автомобілем позивача обгону ближче 50 м від пішохідного переходу в населеному пункті, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобовязаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови.

В судове засідання сторони не з'явились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином. Позивач на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також вказав, що недоцільним є готувати заперечення на поданий відзив відповідача, оскільки він не містить який-небудь даних, що спростовують його доводи викладені в адміністративному позові.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_1 інспектором взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 була складена постанова про адміністративне правопорушення серії НК№631055, в якій зазначено, що 20 жовтня 2018 року о 09 год. 35 хв. позивач на власному автомобілі марки Volkswagenмарки Tiguan, номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Київ-Чоп М06 604км. здійснив обгін ближче 50м до пішохідного переходу у населеному пункті, чим порушив п. 14.6 «в» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивачем не визнаються обставини здійснення обгону ближче 50 м до пішохідного переходу в населеному пункті, в порушення вимог п.14.6 «в» ПДР України, згідно якого обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом.

Відповідно до п.14.6 «в» ОСОБА_3 дорожнього руху України - обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.2 ч.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що перевірці у такому випадку підлягають дії субєкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обовязком субєкта владних повноважень згідно ст.19 Конституції України.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками…, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок дослідження і закріплення доказів у справах про адміністративне правопорушення регламентується наступними нормами КУпАП.

Ст.279 ч.2 - … посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Ст.252 КУпАП - посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.283 ч.2 абз.3 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Окрім того, приписи ст.7 ч.1-3 КУпАП визначають, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

З постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї не надано жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення

З наведеного випливає, що у суду відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Аналогічна позиція викладена і у постанові ВС від 26 квітня 2018 р. у справі №338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Разом з тим, оскільки на відміну від наведеного у справі, що розглядалася Верховним Судом, у цій справі відповідачем наданий диск з відеозаписом, суд наголошує на тому, що відеозапис у справах подібної категорії має подвійну правову природу.

По-перше, як доказ дотримання субєктом владних повноважень вимог законодавства під час підготовки до розгляду та розгляду справи про адміністративне правопорушення розяснення процесуальних прав, оголошення про розгляд справи, надання часу для виклику захисника тощо.

В цьому випадку відеозапис може бути використаний у якості доказу у справі в порядку адміністративного судочинства згідно ст.72 ч.1 КАС України, так як він може слугувати доказом дотримання відповідачем передбачених законодавством процедур, закріплення та підтвердження здійснення яких на час розгляду справи про адміністративне правопорушення передбаченезаконодавством для справ, що розглядаються працівником патрульної поліції.

По-друге, як безпосередній доказ скоєння адміністративного правопорушення. Це можливо лише за умови, що його існування на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення належним чином зафіксоване у постанові про накладення адміністративного стягнення (протоколі про адміністративне правопорушення, протоколі розгляду справи колегіальним органом тощо). Саме це робить такий доказ допустимим, як одержаний у порядку, визначеному законом (слід зазначити, що це поняття має більш широкий зміст, бо саме по собі здійснення відеозапису працівником поліції недостатньо для цього, як недостатньо вилучення доказу на законних підставах за ухвалою суду, але без законного оформлення вилучення шляхом складання протоколу обшуку).

Разом з тим, прийняття наданого відеозапису як доказу скоєння правопорушення з огляду на приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи незалежним та безстороннім судом е неприпустимим.Особа, якій не було достеменно відомо ні під час розгляду справи, ні з постанови про накладення адміністративного стягнення про існування доказів можливого скоєння нею правопорушення вправі розраховувати на поважність причин не предявлення їй такого доказу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення. А саме - що заважало йому просто вказати у постанові, що правопорушення зафіксоване на відповідну камеру (інший пристрій).

Більше того, на наданому відеозапису чітко зафіксовано, що позивач не визнавав себе винним у скоєнні правопорушення, просив ознайомитися з доказами, які б підтверджували нібито фіксацію скоєння позивачем правопорушення. При цьому, під час розгляду справи, всупереч вимогам ст.279 ч.2 КУпАП такі не досліджувалися, що підтверджується наданим відповідачем відеозаписом.

За таких умов, суд, приймаючи такий доказ, фактично легітимізує порушення з боку субєкта владних повноважень порядку оформлення доказів під час розгляду справ про адміністративне правопорушення, нівелює вимоги ст.7 КУпАП для субєкта владних повноважень щодо суворого додержання законності під час розгляду справ про адмінправопорушення, та відсутністю правових наслідків зазначеного порушення субєкта владних повноважень явно стає на його бік, чим у свою чергу порушує право на безсторонній суд.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 р. в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74407705) «…колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні» (В зазначеній постанові також зроблено висновок, що не може бути доказом правопорушення відеозапис, на якому неможливо ідентифікувати автомобіль за моделлю та номерним знаком).

Крім того, з наданого відповідачем відеозапису , вбачається , що на ньому зафіксовано тільки факт зупинки позивача та частково зафіксовано процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зафіксоване порушення вимог ОСОБА_1 п. 14.6 «в» ПДР України на автодорозі Київ-Чоп М06 604км, а саме здійснення обгону ближче 50м до пішохідного переходу у населеному пункті, на даному відеозаписі відсутнє.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 розяснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на час розгляду адміністративної справи відносно позивача були відсутні будь-які фактичні дані, які встановлювали наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи , що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови , суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №631055 від 20.10.2018 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП України та накладення штрафу, закривши провадження по справі.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому позов підлягає задоволенню, а провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю.

В порядку ст. 139 КАС України, судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючисьст.ст. 2-14, 19, 20, 22, 72-78, ч. 9 ст. 205, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, ст. 9, 23, 30, 33, ст. 122, 257, 258, 268, 278, 280, 283 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №631055 від 20.10.2018 року відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП України та накладення штрафу в розмірі 425 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайоннго суду ОСОБА_4