Справа № 826/494/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/494/18 Судді першої інстанції: Кузьменко А.І.
Добрівська Н.А., Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року, яке прийняте в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи - Фонду соціального страхування України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053, як винесену без врахування даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України затверджувати коефіцієнт перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей, з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта зростання середньої заробітної плати в попередньому календарному році на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, у розмірі, який вираховується як ділення розміру середньомісячної заробітної плати в попередньому календарному році на розмір середньомісячної заробітної плати в році, що передує попередньому.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що коефіцієнт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053, був визначений не у спосіб, передбачений ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Також позивач зазначає, що за результатами правової експертизи проекту оскаржуваної постанови Міністерством юстиції України був складений негативний висновок.

Кабінет Міністрів України та Фонд соціального страхування України подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких зазначили, що п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є чинними та неконституційними не визнавалися, у зв'язку з чим були правомірно застосовані під час затвердження коефіцієнту перерахування сум щомісячних страхових виплат.

ОСОБА_4 подав письмові відповіді на відзиви відповідача та третьої особи. Позивач зазначив, що відзив Фонду соціального страхування України не містить нових аргументів і обґрунтувань щодо змісту апеляційної скарги. Також позивач вказував на те, що п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не зупиняє та не відміняє дію ч. 2 ст. 37 цього Закону, у зв'язку з чим відзив відповідача на апеляційну скаргу є необґрунтованим.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, призначеного на 14 лютого 2019 року, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзивів відповідача та третьої особи на неї, а також відповідей позивача на відзиви на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що предметом позову є п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053 «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей», яка є нормативно-правовим актом.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначені у ст. 264 КАС України.

Положеннями ч. 2 ст. 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Оскаржуваною постаново було, зокрема, затверджено коефіцієнт перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей.

Згідно довідки Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 29 січня 2018 року № 13.7.02-25-110 ОСОБА_4 має ІІ групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва згідно акту Н-1 від 16 квітня 2001 року та отримує щомісячні страхові виплати.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивач є суб'єктом правовідносин, у яких застосовується п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053 «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей» та належить до кола осіб, які мають право оскаржити зазначений нормативно-правовий акт.

Згідно з ч. 9 ст. 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 вказував на те, що п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053 не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, а саме - ч. 2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей з 01 березня поточного року застосуванню підлягають не лише положення ч. 2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які містять загальні норми щодо випадків, коли таке перерахування здійснюється, але й п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, який визначає умови, за яких перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей має відбуватися у 2018-2020 роках.

Також суд першої інстанції зазначив, що положення п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» неконституційними не визнавалися та є чинними.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 42 зазначеного Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

У відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім'ї померлого.

Також положеннями ч. 2 ст. 37 вказаного Закону передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані тим, що відповідно до вказаної норми права Кабінет Міністрів України зобов'язаний затверджувати коефіцієнт, що враховується під час перерахування сум щомісячних страхових виплат, на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики про середню заробітну плату у попередньому календарному році.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053 «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей» було затверджено коефіцієнт перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей, з 1 березня 2018 року у розмірі 1,2.

Позивач зазначає, що станом на грудень 2017 року центральним органом виконавчої влади не були та не могли бути підготовлені дані про зростання середньої заробітної плати у 2017 році.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 вважає, що коефіцієнт перерахування сум щомісячних страхових виплат з 1 березня 2018 року у розмірі 1,2 був визначений без дотримання вимог ч. 2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Разом з тим 11 жовтня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким було, зокрема, доповнено розділ VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» новим пунктом 10, який передбачає, що у 2018 - 2020 роках перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться з 1 березня, за умови зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати (за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики), відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Отже, з 11 жовтня 2017 року набули чинності норми права, які тимчасово - на період з 2018 року по 2020 рік, змінили підхід до визначення коефіцієнту для перерахування сум щомісячних страхових виплат.

У постанові від 27 грудня 2017 року № 1053 зазначено, що вона прийнята відповідно до ст. 37 та п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Положення п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачають, що зазначений коефіцієнт затверджується Кабінетом Міністрів України та не визначають критеріїв, якими необхідно керуватися при його затвердженні.

На відміну від ч. 2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону не передбачає, що такий коефіцієнт повинен визначатися на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей» коефіцієнт у розмірі 1,2 був встановлений виходячи із фінансових можливостей бюджету Фонду соціального страхування України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не був визнаний неконституційним та не скасований.

Також колегія суддів враховує, що позивачем не оспорюється відповідність зазначеної норми вимогам Конституції України.

Доводи ОСОБА_4 полягають у тому, що п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не скасовує дію ч. 2 ст. 37 цього ж Закону.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам позивача, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 5 Методичних рекомендацій щодо розроблення проектів законів та дотримання вимог нормопроектної техніки, схвалених постановою колегії Міністерства юстиції України від 21 листопада 2000 року № 41, норми тимчасового та локального характеру включаються до прикінцевих положень.

Під час вирішення даної справи колегія суддів виходить з того, що за наявності у нормативно-правовому акті загального правила щодо регулювання правовідносин, дія якого не обмежена у часі, а також спеціального правила тимчасової дії, яке закріплене у прикінцевих положеннях та по іншому регулює такі ж правовідносини - в період дії тимчасової норми загальне правило не підлягає застосуванню.

За загальним правилом Кабінет Міністрів України під час затвердження коефіцієнту перерахування сум щомісячних страхових виплат зобов'язаний керуватися ч. 2 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Разом з тим, п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлює спеціальний тимчасовий порядок затвердження такого коефіцієнту, який підлягає застосуванню протягом визначеного у такому пункті періоду.

Застосування абз. 1 п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» протягом 2018-2020 роки виключає можливість застосування абз. 1 ч. 2 ст. 37 цього ж Закону протягом вказаного періоду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідач під час затвердження коефіцієнту для перерахування сум щомісячних страхових виплат, який підлягає застосуванню з 01 березня 2018 року, обґрунтовано керувався п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та визначив розмір такого коефіцієнту без урахування даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики щодо зростання середньої заробітної плати у попередньому календарному році.

Також ОСОБА_4 в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що Міністерство юстиції України результатами правової експертизи проекту постанови «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей» підготувало негативний висновок.

Порядок проведення правової експертизи проектів актів Кабінету Міністрів України визначений у главі 4 розділу 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (далі - Регламент).

Відповідно до п. 1 параграфу 44 розділу 4 глави 4 Регламенту проект акта Кабінету Міністрів (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань щодо зміни особи, уповноваженої на підписання міжнародного договору України, зміни персонального складу Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, про затвердження фінансового плану суб'єкта господарювання державного сектора економіки, а також проектів актів з питань утворення та організації роботи комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств і комісії з відбору керівників особливо важливих для економіки підприємств, оголошення відбору та призначення чи погодження кандидатур претендентів на посаду керівників і членів наглядових рад таких підприємств) розробник подає Мін'юсту для проведення правової експертизи разом з пояснювальною запискою, висновками про проведення антидискримінаційної та гендерно-правової експертизи, матеріалами погодження (листами із зауваженнями і пропозиціями) та довідкою, зазначеною у пункті 3 § 36цього Регламенту.

Згідно з п. 1 параграфу 46 розділу 4 глави 4 Регламенту за результатами правової експертизи проекту акта Кабінету Міністрів Мін'юст оформляє висновок за встановленою ним формою, невід'ємною частиною якого є висновок за результатами експертизи на відповідність проекту акта положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У висновку Мін'юсту обов'язково зазначаються правові підстави прийняття акта з посиланням на норми законодавчих актів, згідно з якими предмет правового регулювання проекту акта належить до повноважень Кабінету Міністрів. Висновок підписує Міністр, а у разі його відсутності - перший заступник Міністра.

Наслідки невідповідності акта законодавству визначені в параграфі 47 розділу 4 глави 4 Регламенту, який передбачає, що у разі коли за висновком Мін'юсту проект акта Кабінету Міністрів не відповідає Конституції та законам України, актам Президента України, рішення щодо такого проекту акта приймається на засіданні Кабінету Міністрів.

Згідно з висновком Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей» він розроблений Міністерством соціальної політики України, відповідає Конституції України, актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, чинним міжнародним договорам, а також узгоджується з актами законодавства такої ж сили.

У висновку містяться зауваження щодо дотримання вимог нормопроектувальної техніки. Разом з тим такі зауваження стосуються п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053, який стосується перерахування сум щомісячних страхових виплат.

У межах даної справи ОСОБА_4 оскаржує виключно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що п. 1 постанова Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053 «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей» прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 06 грудня 2018 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк