Справа № 1340/4540/18
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4540/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 1340/4540/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиравним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.04.2018 року № 0-1304 Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згідний із спірним рішенням відповідача, та вважає його протиправним з підстав, що позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 з 02.11.2017 року загальною площею 56,8 кв.м. та співвласником (у сумісній власності) квартири за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 46,9 кв.м. (частка власності не виділена). Заяву щодо визначення платників податку на нерухоме майно було надіслано до податкового органу 18.05.2016 року і платником податку на нерухоме майно - квартира за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_1

ФО ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майна загальною площею 46,9 кв.м. до 01.11.2017 року і 103,7 кв.м (56,8 + 46,9) - з 01.11.2017 року.

Згідно з Ухвалою Львівської міської ради від 09.02.2017 № 1469 (діє з 01.03.2017) ставка податку для квартири становить 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

За січень-лютий 2017 року нарахування проводиться згідно з Ухвалою ЛМР від 29.01.2015 року № 4269, відповідно до якої ставка податку 0,5 відсотка. Відповідно до Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків на 2017 рік, до встановлених таким органом місцевого самоврядування ставок податку на нерухоме майно застосовується коефіцієнт 0,5. Таким чином ставка податку у січні-лютому 2017 року становить 0,25 відсотки.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року N 1801-VIII розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року на місяць становить 3200 гривень. (3200,00 х 0,25% = 8,00).

Згідно ст. 266.4.1. ПК України База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ФО ОСОБА_1 складає 166,53 гривень.

Про те відповідачем визначено суму податкового зобов'язання - 687,87 гривень, що не відповідає дійсності.

Відтак, сума податкового зобов'язання в розмірі 687,87 грн. відповідачем розраховано невірно, а податкове повідомлення-рішення від 23.04.2018 року № 0-1304 до ФО ОСОБА_1 з сумою 687,87 гривень складено протиправно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав що відповідачем правомірно визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 687,87 грн.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає:

Ухвалою судді від 08.10.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою судді від 07.12.2018 року розгляд справи здійснюється а правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

Згідно свідоцтва про власності на нерухоме майно НОМЕР_2, позивач є співвласником квартири за адресою:НОМЕР_2 (загальна площа 46,9 кв.м., власність спільна сумісна, частка власності 1/1).

23.04.2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № 0-1304, яким згідно п.п. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України та п.п. 267.6.2. п. 267.6. ст. 267 ПК України, позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об'єктів житлової нерухомості за 2017 рік в сумі 687,87 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що спірне рішення відповідача щодо визначення йому податкового зобов'язання в сумі 687,87 грн. за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об'єктів житлової нерухомості» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення відповідача з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно п.п. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 цього ж Кодексу, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 цього ж Кодексу, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно ст. 8 цього ж Кодексу, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 10.1., п. 10.2. ст. 10 цього ж Кодексу, до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 Податкового кодексу України.

Згідно п. 12.3ю ст. 12 цього ж Кодексу, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Згідно п.п. 12.3.2. п. 12.3. ст. 12 цього ж Кодексу, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. А встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - це є компетенцією відповідних місцевих рад.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Ухвалою Львівської міської ради «Про внесення змін до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 09.02.2017 року № 1469 встановлено ставку податку на для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі: для квартири/квартир - 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Згідно поданих позивачем до позовної заяви документів (копії свідоцтва про право власності на квартиру від 18.02.2004 року №С-02059), вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1. Загальна площа квартири становить 50 кв.м.

Згідно п. 266.3.1 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно п. 266.4.1. цього ж Кодексу, передбачено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, квартири за адресою: АДРЕСА_2 належать позивачу на праві спільної сумісної власності, а квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності.

Податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі наявних у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, зменшеної відповідно до підп.підп.«а» або «б» підп.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, а не щодо кожної (площі) окремо, як це зроблено відповідачем.

Судом враховуються аргументи позивача наведені в позовні заяві, оскільки спірне податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.04.2018 року №0-1304 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості» за податковий період 2017 рік 687,87 грн. не відповідає критеріям правомірності рішень суб'єкта владних повноважень, наведеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, так як прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом не враховується заперечення представника відповідача, оскільки в порушення норм статті 266 ПК України, відповідачем не взято до уваги заяву позивача щодо визначення платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в разі перебування об'єктів житлової нерухомості у спільній сумісній власності кількох осіб.

Сторонами не заперечується та обставина, що у січні - лютому 2017 року ставка податку становила 0,25), відсоток від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року, що становило 8 грн., а з березня по грудень 2017 - 0,5%, що становило 16 грн.

Враховуючи наведені дані щодо бази оподаткування та ставки податку, відповідачем не обґрунтовано правомірності нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за 2017 рік та правомірність винесеного спірного податкового повідомлення - рішення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (79003, вул. Стрийська, 35, м. Львів) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 23.04.2018 року № 0-1304.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (, вул. Стрийська, 35, м. Львів) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_3) 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 25.02.2019 року.

Суддя Гавдик З.В.