Справа № 712/15051/18
Суддя: Пироженко (С.А.) С. А.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/712/21/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Головного державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 (адреса: м. Черкаси, вул. Вернигори 4), Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (адреса: м. Черкаси, вул. Вернигори 4) про визнання дій протиправними та скасування арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та скасування арешту, посилаючись на те, що на виконанні у Черкаському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 54107011 з примусового виконання постанови № АР 799572, виданої 29 грудня 2016 року Управлінням патрульної поліції в м. Кропивницькому про стягнення з з нього на користь держави штрафу в сумі 510 грн.

Згідно постанови від 31 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем Черкаського районного відділу ДВС ОСОБА_2 було встановлено, що боржником проведено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ним було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження № 54107011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 510 грн.

Після цього, 01 листопада 2018 року державним виконавцем у рамках вказаного виконавчого провадження була винесена постанова про припинення розшуку майна боржника, зі змісту якої вбачається, що постановою Черкаського районного відділу ДВС від 16 січня 2018 року було оголошено розшук майна боржника. У звязку з надходженням коштів від боржника для повного погашення заборгованості згідно виконавчого документа, з урахуванням виконавчого збору та виконавчих витрат, виконавець прийшов до висновку про припинення розшуку майна боржника.

Проте, під час закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було скасовано обтяження у вигляді обтяження на все рухоме майно боржника, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника № 54107011 від 17 листопада 2017 року.

З метою усунення зазначених обставин, 05 листопада 2018 року на адресу Черкаського районного відділу ДВС ним була подана заява про необхідність скасування вищевказаного обтяження, однак листом від 27 листопада 2018 року Черкаський районний відділ ДВС повідомив, що після перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що начебто відносно нього в інших територіальних підрозділах державної виконавчої служби перебувають виконавчі провадження з наведенням переліку таких проваджень. Відповідно, у скасуванні обтяження було відмовлено, та розяснено право оскарження їх дій у судовому порядку.

Вважає, що дії відповідачі у частині відмови у скасуванні обтяження, накладеного у вже завершеному виконавчому провадженні, є незаконними.

Тому просить, визнати дії головного державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2, Черкаського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в частині відмови у скасуванні постанови про арешт майна боржника № 54107011 від 17 листопада 2017 року, внесеної у виконавчому провадженні № 54107011 з примусового виконання постанови № АР 799572, виданої 29 грудня 2016 року Управлінням патрульної поліції в м. Кропивницькому про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 510 грн. протиправними; скасувати арешт, накладений даною постановою.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідачів до судового засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Черкаському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 54107011 з примусового виконання постанови № АР 799572, виданої 29 грудня 2016 року Управлінням патрульної поліції в м. Кропивницькому про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 510 грн.

17 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 31 жовтня 2018 року на підставі вказаної постанови встановлено обтяження у вигляді арешту рухомого майна, № обтяження 16575286.

Згідно постанови від 31 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження головним державним виконавцем Черкаського районного відділу ДВС ОСОБА_2 було встановлено, що боржником проведено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» ним було прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження № 54107011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 510 грн.

01 листопада 2018 року державним виконавцем у рамках вказаного виконавчого провадження була винесена постанова про припинення розшуку майна боржника, зі змісту якої вбачається, що постановою Черкаського районного відділу ДВС від 16 січня 2018 року було оголошено розшук майна боржника. У звязку з надходженням коштів від боржника для повного погашення заборгованості згідно виконавчого документа, з урахуванням виконавчого збору та виконавчих витрат, виконавець прийшов до висновку про припинення розшуку майна боржника.

Проте, під час закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було скасовано обтяження у вигляді обтяження на все рухоме майно боржника, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника № 54107011 від 17 листопада 2017 року.

05 листопада 2018 року на адресу Черкаського районного відділу ДВС ОСОБА_1 була подана заява про необхідність скасування вищевказаного обтяження, однак листом від 27 листопада 2018 року Черкаський районний відділ ДВС повідомив, що після перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що начебто відносно нього в інших територіальних підрозділах державної виконавчої служби перебувають виконавчі провадження з наведенням переліку таких проваджень. Відповідно, у скасуванні обтяження позивачу було відмовлено, та розяснено право оскарження дій державного виконавця у судовому порядку.

Приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині 4 статті 59 України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Такими підставами є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено частиною 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року.

З аналізу вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

У даному випадку належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 813/2439/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту.

За таких обставин, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для існування арешту на підставі оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги в частині скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 про арешт майна боржника № 54107011 від 17 листопада 2017 року, є такими, що підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання дій відповідачів щодо відмови у скасуванні постанови про арешт майна, суд приходить до наступного.

У частині 4 статті 59 України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження.

На даний час виконавче провадження, в рамках якого було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, завершене. Отже, державний виконавець позбавлений права на зняття арешту з майна, у випадку відсутності виконавчого провадження.

Судом у ході розгляду справи не встановлено протиправності у діях відповідачів під час розгляду заяви позивача про зняття арешту з майна та надання позивачу відповіді листом 28 листопада 2018 року.

Статтею 5 КАС України вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з наведеного, до суду може бути оскаржене рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а судовому захисту підлягає порушене право позивача.

Згідно пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Аналізуючи вказані норми законодавства суд зазначає, що позивачем, не обґрунтовано в чому саме, полягає порушення його прав та законних інтересів у зв'язку з відмовою скасувати арешт майна.

Таким чином, на думку суду, дійсна мета даного позову, обґрунтована позивачем це зняття арешту з його майна досягнута шляхом задоволення судом в цій частини позовних вимог, а тому визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2, Черкаського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в частині відмови у скасуванні постанови про арешт майна боржника, не призведе до більш ефективного захисту прав позивача.

Таким чином в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-74, 122, 242-244, 250, 262 КАС України, ст.ст. 1, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задоволити частково.

Арешт, накладений постановою державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 про арешт майна боржника № 54107011 від 17 листопада 2017 року, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 17 листопада 2017 року за № 16575286 (боржник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1) - скасувати.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 297 КАС України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2019 року.