Справа № 720/2043/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 720/2043/18

Головуючий у 1-й інстанції:

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

26 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Маляра Ігоря Юрійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. СТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Маляр І.Ю., в якому просив скасувати постанову серії НК № 429881 від 14.11.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова серії НК № 429881 від 14.11.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст. 121 ч. 1, 126 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідачем винесена без правових на те підстав та із порушенням процесуального порядку винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без роз'яснення процесуальних прав.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора ДПС роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Маляра Ігоря Юрійовича про скасування постанови серії НК № 429881 від 14 листопада 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 121 ч. 1, 126 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року інспектором батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Маляром І.Ю. була винесена постанова серії НК №429881 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.ст. 121 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП, у зв'язку із тим, що в Чернівецькій області на КПП "Атаки" Хотинського району водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом із технічною несправністю, а саме не горіла права фара в режимі ближнього світла у темну пору доби та в подальшому при перевірці документів водій не пред'явив жодного із документів, чим порушив п. 2.1 ПДР.

5. Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

6. У позовній заяві позивач вказував на те, що під час руху у нього не горіла права фара ближнього світла, однак відповідачем навмисно було спотворено обставини справи та зазначено, що у нього не горіла фара ближнього світла.

7. Також покликався на те, що оскільки в нього працювала ліва фара ближнього світла, то він мав право продовжувати рух, а тому інспектор не мав права здійснювати зупинку його транспортного засобу. В свою чергу за відсутності підстав для зупинки транспортного засобу позивач, на його думку, не був зобов'язаний виконувати вимоги ПДР в частині пред'явлення документів, зазначених у п.2.1 ПДР.

8. Крім того, позивач зазначав, що перед винесенням постанови ним було заявлено ряд клопотань відповідно до ст.268 КУпАП, які інспектором не були розглянуті, також йому не було надано можливості надати пояснення по суті правопорушення, не було складено протокол про адміністративне правопорушення, при розгляді справи не дотримано вимог ст.ст.278, 279, 283 КУпАП.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

9. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо правомірності винесення такої постанови прийшов до висновку, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення НК № 429881 від 14.11.2018 року відповідає вимогамст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено справу.

10. Судом зазначено, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично визнав факти скоєння ним правопорушень.

11. Щодо доводів про порушення прав позивача під час розгляду справи суд не надав жодної юридичної оцінки, а лише зазначив про те, що складання протоколу про адміністративне правопорушення у даній категорії справ є необов'язковим згідно ст.ст.254, 258 КУпАП.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

12. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

13. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, наголошуючи на тому, що при складенні постанови позивач не погоджувався зі вчиненням ним порушення, а тому інспектор патрульної поліції був зобов'язаний, в порядку ч.5 ст. 258 КУпАП, скласти протокол про адміністративне правопорушення, однак протокол складено не було.

14. Також апелянт наголошує на відсутність будь-яких доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення на момент винесення спірної постанови.

15. Покликається на те, що працівником поліції грубо було порушено процедуру розгляду справи, а саме: не було забезпечено прав позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст.268 КУпАП: не було пред'явлено докази його вини, не було надано можливості надати пояснення тощо.

16. Крім того, вказав що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо належного та своєчасного повідомлення учасника справи про її розгляд, порушивши тим самим принцип загальних засад змагальності сторін та унеможливив підготовку відповідача до судового засідання, а також позбавив останнього права участі у судовому засіданні, можливості надати необхідні пояснення, зазначивши, що ухвалу про розгляд справи отримала його дружина в день розгляду справи.

17. Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

18. Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

19. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

21. Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22. Згідно до ч. 1ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

23. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

24. Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

25. Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

26. Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

27. Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

28. Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

29. Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

30. У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

31. Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

32. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

33. Ці дані встановлюються ПРОТОКОЛОМ про адміністративне правопорушення, ПОЯСНЕННЯМИ ОСОБИ, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, ПОКАЗАННЯМИ технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також ІНШИМИ ДОКУМЕНТАМИ.

34. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно НАВЕСТИ ДОКАЗИ, НА ЯКИХ ҐРУНТУЄТЬСЯ ВИСНОВОК про вчинення особою адміністративного правопорушення та ЗАЗНАЧИТИ МОТИВИ ВІДХИЛЕННЯ ІНШИХ ДОКАЗІВ, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

35. Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

36. Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов'язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

37. Цей же протокол був би доказом роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

38. За відсутності протоколу, а також інших доказів, які б підтверджували роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, колегія суддів не може спростувати його доводи про те, що працівником поліції не було вчинено зазначених дій. Ці обставини також не підтверджені жодними доказами.

39. У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

40. Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

41. Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

42. Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, СТАДІЯ ФІКСАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ ТА ФОРМУВАННЯ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ Є ОБОВ'ЯЗКОВОЮ І МАЄ ПЕРЕДУВАТИ ТАКОМУ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

43. Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

44. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

45. Співставляючи вищезазначене, з встановленими обставинами справи колегія суддів вважає з необхідне зазначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення від імені органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення саме інспектором чи інспекторами патрульної поліції, які виявили правопорушення, не заборонений, однак він є НЕ БАЖАНИМ.

46. У такому випадку істотно змінюється правовий статус відповідного суб'єкта. З особи, яка виявила правопорушення, такий інспектор фактично має перетворитися у "квазісудовий" орган, який має забезпечити правопорушнику комплекс гарантованих йому прав та розглянути справу на основі об'єктивної оцінки доказової бази.

47. За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з'ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

48. Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про ознайомлення зі справою, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.

49. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

50. Це пов'язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

51. Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

52. Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

53. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

54. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

55. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

56. У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

57. Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

58. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

59. Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

60. Судом встановлено, що працівниками поліції не формувались жодні матеріали адміністративної справи, не здійснювалася відеофіксація правопорушення, не відбиралися жодні пояснення у правопорушника або свідків. Тобто відповідачем не зібрано та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту скоєння правопорушення та правомірності своїх дій.

61. Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

62. Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

63. Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

64. Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб'єкта владних повноважень.

65. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

66. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

67. В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття.

68. Грубе порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності на думку суду є самостійною підставою для скасування спірної постанови.

69. Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за наведених позивачем у своїй позовній заяві обставин про те, що він дійсно рухався з не працюючою правою фарою ближнього світла, що слугувало причиною його зупинки, а також не надав на вимогу працівника поліції документів, передбачених п.2.1. ПДР, не можна достовірно вважати, що у діях позивача відсутній склад адміністративних правопорушень.

70. З цих підстав суд не може закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

71. Така позиція суду обумовлена наступним.

72. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі Правила дорожнього руху України).

73. Відповідно до ч. 5ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

74. Згідно з п. 31.6(б) Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів у яких в темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

75. Частиною 1статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

76. У відповідності до п.п.31.4.3 розділу 31 Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа ЛІВОЇ фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

77. Як свідчать матеріали справи, фактично позивача було притягнуто за те, що в нього не горіла лампа правої фари в режимі ближнього світла. Однак правила дорожнього руху не забороняють експлуатацію транспортного засобу з такою несправністю.

78. Більше того, навіть коли під час руху виникає така несправність як "не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла", то це врегульовано пунктом 31.5 правил: у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

79. Повна заборона подальшого руху може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять лампи усіх фар чи задніх габаритних ліхтарів (пункт 31.6 Правил).

80. Щодо випадків несправності лампи правої фари в режимі ближнього світла, то правила дорожнього руху не забороняють рух транспортного засобу з такою несправністю і не вимагають виконувати вимоги пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

81. Крім того, згідно з п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі такі документи як: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

82. Згідно з п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського, водій повинен пред'явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху.

83. При цьому жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов'язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити відповідні дії працівника поліції.

84. Тим більше, що у даному випадку сам позивач визнає той факт, що у нього не працювала одна із фар ближнього світла, тобто автомобіль мав таку технічну несправність.

85. В той же час за змістом ч.1 ст.35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби не лише, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а і у випадках, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

86. Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

87. Обов'язок пред'явити зазначені документи закріплений у п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху. Натомість з оскарженої постанови слідує, що позивач начебто порушив вимоги п.2.1 ПДР, які передбачають обов'язок мати ці документи при собі, а не пред'явити їх.

88. Тобто у спірній постанові не вірно вказано пункт правил дорожнього руху, який вміняється позивачу як порушення.

89. Підсумовуючи викладене, колегія суддів ще раз відзначає, що здійснюючи судовий контроль щодо правомірності дій працівників поліції, суд має досліджувати належні та допустимі докази вчинення правопорушення. А належними та допустимими доказами є такі, що містяться у матеріалах адміністративної справи, та зібрані до моменту її розгляду працівником поліції.

90. Проте факт правопорушень не було підтверджено належними та допустимими доказами, до моменту винесення спірної постанови.

91. Разом з тим, досліджені матеріали справи адміністративної справи (позовна заява та апеляційна скарга), вказують на те, що в діях позивача можуть вбачатися ознаки окремого або окремих правопорушень, а можливо і склад правопорушення.

92. Ці обставини не дають можливості, скасувавши постанову, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

93. Відповідно до частини третьої ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

94. За встановлених обставин справи саме таким чином і мав діяти суд першої інстанції.

95. З цих підстав, виходячи із згаданих повноважень, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування спірної постанови з направленням справи на новий розгляд уповноваженим органом.

96. Новий розгляд справи сприятиме як відновленню порушених прав позивача під час попереднього розгляду справи щодо нього, оскільки надасть йому можливість заявити клопотання, надати пояснення тощо. З іншого боку відповідач матиме можливість усунути ті недоліки своїй попередніх дій, які згадувалися судом раніше: вирішити клопотання позивача, забезпечити його процесуальні права, сформувати справу про адміністративне правопорушення, долучивши до неї відповідні докази.

97. Щодо доводів позивача про порушення його прав судом першої інстанції під час розгляду його позовної заяви колегія суддів зазначає таке.

98. За змістом статті 268 КАС у справах, визначених, зокрема статтею 286 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

99. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

100. З матеріалів справи видно, що 28.11.2018 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій також вказувалась про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.8).

101. Скаржник в апеляційній скарзі зазначає та це вбачається з матеріалів справи, що вказану ухвалу отримано 06.12.2018, тобто в день розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.18).

102. При цьому, за номером штрих-кодового ідентифікатора 857 вказаному на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, можна відстежити, що лист із повідомленням відповідача про розгляд справи був прийнятий у поштовому відділені лише 04.12.2018, тобто за два дні до дати слухання справи.

103. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, що могли бути підтвердженням негайного повідомлення відповідача та про дату, час і місце розгляду справи, не тільки поштовим але і іншими засобами зв'язку.

104. Таким чином, судом першої інстанції не було вжито передбачених статтею 268 КАС заходів для належного та негайного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

105. Водночас судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду враховані доводи як апеляційної скарги позивача, так і доводи його апеляційної скарги, а тому він був відновлений у своїх правах.

106. За змістом пункту 3 частини третьої статті 317 КАС порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

107. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що також має наслідком його скасування.

108. Наведені обставини частково підтверджують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

109. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

110. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

111. За змістом пункту 3 частини третьої статті 317 КАС порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

112. Отже, враховуючи те, що у справі неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а справу розглянуто без повідомлення позивача, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

113. За змістом ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

114. Враховуючи, що суд першої інстанції зазначених дій не вчинив, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, яким скасовує спірну постанову, а справу про адміністративне правопорушення (яка складається виключно зі спірної постанови), надсилає на новий розгляд до компетентного органу, тобто відповідачу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернівецькій області Маляра Ігоря Юрійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії НК № 429881 від 14.11.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 121 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за за ст.ст. 121 ч. 1, 126 ч. 1 КУпАП направити Управлінню патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції на новий розгляд.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 лютого 2019 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.