Справа № 2240/2853/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2853/18

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

18 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Недосип Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року позивач ОСОБА_5 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.06.2018 №23/03-05 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу та не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.11.1983 по 07.10.1991 в Маківському агропромисловому комплексі по відгодівлі худоби.

Також, позивач просила зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати в стаж для обчислення пенсії за віком період роботи з 14.11.1983 по 07.10.1991 в Маківському агропромисловому комплексі по відгодівлі худоби та призначити пенсію за віком з моменту звернення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, представник позивача надала інформацію з Головного управління статистики у Хмельницькій області, в якій зазначається, що "Дунаевецкое предприятие по откорму крупного рогатого скота Денаевецкий р-н с Маков" значилось у Загальному класифікаторі підприємств та організацій ведення якого здійснювалось до 1994 року. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дунаєвецької районної ради від 07.06.1991 №202 вищевказане підприємство перереєстроване у Макієвське міжгосподарське підприємство по виробництву яловичини. Станом на 08 лютого 2019 року в ЄДРПОУ по Хмельницькій області за ідентифікаційним кодом 022776609 значить юридична особа: Міжгосподарське підприємство по виробництву яловичини. (в частині інформації щодо Міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини, - Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтвердив дану інформацію).

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Разом з тим, представник надав інформацію щодо зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області стажу на підприємстві "Макеевское межхозяйственое предприятие по откорму КРС" особам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_5 07.06.2018 зверталась з заявою про призначення пенсії за віком через Дунаєвецький сервісний центр обслуговування громадян до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.06.2018 №23/03-05 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванням" у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_5 період роботи з 14.11.1983 по 07.10.1991 в Маківському агропромисловому комплексі по відгодівлі худоби, оскільки у трудовій книжці містяться виправлення в даті прийняття на роботу, в даті та номері наказу, записи не завірені підписом відповідального працівника.

Позивач не погоджуючись з таким висновком відповідача звернулась з позовом до суду.

Крім того, судом першої інстанції були викликані та допитані свідки.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також працювали у Маківському міжгосподарському підприємстві по виробництву яловичини, в судовому засіданні 29.09.2018 підтвердили, що ОСОБА_5 також працювала на вказаному підприємстві у період з 14.11.1983 по 07.10.1991.

Свідок ОСОБА_8, яка працювала у відділі кадрів Маківського міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини, в судовому засіданні 17.10.2018 підтвердила факт роботи позивача на даному підприємстві, крім того пояснила, що не мала досвіду роботи кадровиком, а тому могла допускати помилки у кадрових документах.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявність сумнівів у відповідача може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Неточності в назві Маківського міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини, а так само і відсутність документів по цьому підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Крім того, відповідачем не доведена правомірність своїх дій, а тому адміністративний позов ОСОБА_5 необхідно задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Як передбачено ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.26 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Статтею 56 вказаного Закону було встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме відповідно до постанови КМ України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній"

Згідно з п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п.17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до п.18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У відповідності до показів свідків та доказів наданих представником Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а саме:

- свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які також працювали у Маківському міжгосподарському підприємстві по виробництву яловичини, в судовому засіданні суду першої інстанції 29.09.2018 підтвердили, що ОСОБА_5 також працювала на вказаному підприємстві у період з 14.11.1983 по 07.10.1991;

- свідок ОСОБА_8, яка працювала у відділі кадрів Маківського міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини, в судовому засіданні 17.10.2018 підтвердила факт роботи позивача на даному підприємстві, крім того пояснила, що не мала досвіду роботи кадровиком, а тому могла допускати помилки у кадрових документах;

- інформацію щодо зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області стажу на підприємстві "Макеевское межхозяйственое предприятие по откорму КРС" особам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (копії трудових книжок вищевказаних осіб).

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, це не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, Верховний Суд в своїй постанові від 06.03.2018 в справі №127/9055/17 прийшов до висновку, що зазначаючи про виникнення сумнівів щодо запису в трудовій книжці, відповідачем не наведено які саме виникли сумніви та з яких підстав. Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Відсутність підприємства за місцезнаходженням, а так само і відсутність документів по цьому підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги, а також сукупність фактів та обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

А тому враховуючи, що в силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок оскарження в касаційному порядку визначений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 лютого 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.