Справа № 826/10016/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 826/10016/18

Окружним адміністративним судом міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавного агентства лісових ресурсів України
третя особаФізична особа-підприємець ОСОБА_2
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9, код ЄДРПОУ - 37507901), третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), в якому просить визнати протиправною відмову Державного агентства лісових ресурсів України у погодженні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель щодо земельної ділянки по вул. Оборони Києва у Святошинському районі міста Києва, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 з підстав, викладених в листі від 29.11.2017 № 02-33/9561-17.

04 липня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.а.с.92).

16 липня 2018 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява про усунення недоліків в позовній заяві (а.а.с.94).

18 липня 2018 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було відкрито провадження по даній адміністративній справі з урахуванням вимог ст.160-161, 172 КАС України (а.а.с 1).

27 серпня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва було винесено ухвалу про витребування доказів від Державного агентства лісових ресурсів України (а.а.с.110).

01 листопада 2018 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву (а.а.с.112).

05 листопада 2018 року від представника Позивача надійшло під час судового засідання клопотання про долучення письмових доказів.

Також 05.11.2018 було заявлено клопотання про відкладення судового засідання від представника відповідача із можливим мирним врегулюванням спору.

13 лютого 2019 року сторонами було заявлено клопотання про продовження судового розгляду адміністративної справи без участі представника в порядку письмового провадження.

Позивач аргументує свої позовні вимоги наступним чином.

Між позивачем - гр. ОСОБА_1 та третьою особою - ФОП ОСОБА_2 15.06.2017 року було укладено Договір № 31/05/17 (надалі - Договір) згідно предмету якого, а саме п.1.1. Договору - ФОП ОСОБА_2 як виконавець зобов'язувався на свій ризик та з дотриманням вимог законодавства України, виконати роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_3, а Замовник - ОСОБА_1 прийняти і оплатити виконані роботи. Останній, в свою чергу, є власником на праві приватної власності: громадських будинків літ «ХХІV», площею 7,9 кв.м., літ. «XXV» - площею 41,2 кв.м., літ. «XXIII» площею 84,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4, які знаходяться на земельній ділянці площею 688,57 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_3, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 24.05.2016.

Згідно п.1.3 Договору роботи виконавця, визначені в п .1.1 Договору включають в себе всі необхідні процедурні дії з його боку, зокрема, але не виключно: погодження виготовленої технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель із відповідними дозвільними органами (Департамент містобудування та архітектури, Головне управління Держгеокадастру тощо) та/або отримання від них висновків, дозволів; подання копій матеріалів, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель до місцевого фонду документації із землеустрою в паперовій та електронній формі. Відповідно до п.1.4. Договору - отримана внаслідок виконання цього договору технічна документація є власністю Замовника.

На виконання вказаних вище умов укладеного Договору, ФОП ОСОБА_2 зробив технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, а саме: земельної ділянки по АДРЕСА_4, яка перебуває у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1. Розроблену технічну документацію в порядку ст.186, 186 1 Земельного кодексу України позивач листом від 10.11.2017 № 005/17 направив для отримання погодження до Відповідача - Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно листом від 29.11.2017 № 02-33/9561-17 повідомив про не погодження даної технічної документації. Вказаний лист Позивач отримав наручно від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в квітні 2018 року. В обґрунтування відмови в погодженні технічної документації відповідач зазначив, що зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Також відповідач у вказаному листі повідомив, що відповідно до Генерального плану м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 до території лісів і лісопарків, однак з пояснювальної записки та кадастрового плану технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки вбачається, що пропонується зміна цільового призначення цієї ділянки, а саме - перевести її із земель лісогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови, що є порушенням ст. 20 Земельного кодексу України.

Ознайомившись зі змістом відмови в погодженні Технічної документації, Позивач вважає, що наведені у вказаному листі мотивування відмови в погодженні поданої документації є необґрунтованими з урахуванням вимог чинного законодавства, а самі дії відповідача щодо надання такої відмови є протиправними і порушують права та інтереси позивача, який за допомогою третьої особи ФОП ОСОБА_2 розробив технічну документацію і подав її для отримання всіх відповідних погоджень в рамках чинного законодавства, але внаслідок отримання такої необґрунтованої відмови позбавлений можливості належним чином реалізувати свої повноваження власника майна, яке знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Відповідач в особі Державного агентства лісових ресурсів України заперечує проти викладених позовних вимог та їх обґрунтування позивачем, про що зазначає в відзиві на позовну заяву, а саме:

- додана позивачем до матеріалів справи копія технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель не містить жодної інформації чи вказаної довідки територіального органу Держгеокадастру;

- відсутнє підтвердження приналежності земельної ділянки до категорій земель лісогосподарського призначення;

- розробник самостійно визначив категорію та цільове призначення вказаної земельної ділянки;

- позивач намагається змінити цільове призначення земельної ділянки за технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земель;

- відповідний проект землеустрою земельної ділянки, яка має лісогосподарське призначення має бути погоджений з Держлісагенством.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Держлісагентство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно пункту 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 458/2011 (далі - Положення) Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); здійснює державне управління територіями та об'єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління; організовує ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; веде державний лісовий кадастр та облік лісів (п.п.4-7 п. 4 Положення).

Згідно з положеннями абзацу п'ятого частини третьої статті 186 1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті:

а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів;

в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках;

г) полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.

Віднесення лісів до тієї чи іншої категорії, а також вимоги до поділу лісів за категоріями та виділення особливо захисних лісових ділянок з режимом обмеженого лісокористування встановлюється Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 № 733.

Згідно ч. 1 ст. 79 1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частина 2 вказаної статті формування земельних ділянок здійснюється шляхом інвентаризації земель державної та комунальної власності.

Роботи щодо інвентаризації земельної ділянки проводяться згідно Закону України «Про землеустрій», Постанов КМУ від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та від 23.05.2012 року № 513 «Про затвердження Порядку проведення інвентаризації земель», БНІП 1.02.07-87 «Інженерні вишукування для будівництва», інструкції по топографічній зйомці в масштабах 1:500, 1:1000, 1:5000 ГКІНТ 02-033-79 та рішення Київської міської ради від 10.09.2015 року № 958/1822 «Про інвентаризацію земель міста Києва».

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельної ділянки здійснюється після його первісного встановлення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно правової позиції Європейського Суду з прав людини, висловленої у п. 51 рішення SHCHOKIN v. UKRAINE (заява №№23759/03 та 37943/06) від 14.10.10 р., говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Згідно з частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судом на стадії з'ясування обставин справи та дослідження доказів звернено особливу увагу на технічну документацію Позивача із землеустрою щодо інвентаризації земель, яка знаходиться в матеріалах адміністративної справи та приходить до висновку, що дана документація відповідає вимогам законодавства з урахуванням таких обставин(а.а.с.26).

15 червня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 (третя особа) та ОСОБА_1 було укладено договір № 31/05/17, де предметом є виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель ОСОБА_1 по АДРЕСА_3.

Всі умови договору ОСОБА_2 (третя особа) були виконані та зібрано всі необхідні документи, які передбачені предметом вищезазначеного Договору.

В матеріалах справи також міститься Лист Державного агентства лісових ресурсів України від 29.11.2017 про погодження технічної документації щодо інвентаризації земель, де Позивачу було відмовлено з урахуванням наступного.

Відповідно до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804 зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території лісів та лісопарків.

Однак, як вбачається з пояснювальної записки та кадастрового плану технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки для експлуатації та обслуговування громадського будинку (кафе), пропонує позивачу зміну цільового призначення цієї ділянки, а саме - перевести її із земель лісогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови. Тому даним листом було не погоджено дану технічну документацію.

Суд звертає увагу, що відповідач належними та достовірними письмовими доказами не підтверджує, що дана земельна ділянка відносяться до категорії лісів згідно Порядку поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затверджених Постановою КМУ № 733 від 16.05.2007 року.

Вказаний Генеральний план є документом в галузі містобудівної діяльності і не являється документацією із землеустрою або лісокористування, де зазначалась би категорія земельної ділянки.

При визначенні цільового призначення земельної ділянки слід виходити з рішення про первинне надання земельної ділянки у користування ПП «ОЗОН» на підставі розпорядження Ленінградської районної ради депутатів від 24.12.1998 року № 33, про яке вказано у Договорі про право тимчасового користування землею від 20.01.1999 року № 34. Дане розпорядження неможливо отримати у зв'язку з припиненням своєї діяльності органом управління, а також у зв'язку з тим, що Позивач не являється стороною відповідних правовідносин.

В матеріалах справи є лист від 28.02.2002 № 73 КП Святошинське лісопаркове господарства, в якому не заперечується передати ПП «Озон» покриту асфальтом та залізобетонними плитами земельну ділянку (та ж сама земельна ділянка щодо якої звертається позивач), яка непридатна для ведення лісового господарства.

Отже, дані матеріали справи свідчать про передчасність відмови Державного агентства лісових ресурсів України у погодженні технічної документації із землеустрою щодо вищезазначеної земельної ділянки, відповідач повинен оцінити всі наявні обставини, а саме фактичний стан земельної ділянки, яка знаходиться біля траси, і більше як 20 років покрита асфальтом та непридатна для ведення лісового господарства.

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів від 12.10.2018 № 0570202/2-21929, наданого позивачем, повідомлено, що категорія земель затверджується рішенням Київської міської ради. За поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки не приймала.

Суб'єкт владних повноважень з урахуванням принципу імперативності адміністративного судочинства на вимогу суду не надав підтвердження категорії земельної ділянки лісогосподарського призначення, на яку посилався при відмові у погодженні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями п.10 ч.1 ст.4, 72, 77, 78, 139,143, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 255, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Відмову Державного агентства лісових ресурсів України у погодженні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель щодо земельної ділянки по вул.Оборони Києва у Святошинському районі м. Києва, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 з підстав викладених в листі від 29.11.2017 № 02-33,9561-17 - визнати протиправною.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства лісових ресурсів України (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 9, код ЄДРПОУ - 37507901).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа