Справа № 820/13278/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року

Київ

справа №820/13278/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3225/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе»

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2014 (суддя - Архіпова С.В.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 (головуючий суддя - Водолажська Н.С., судді - Філатов Ю.М., Тацій Л.В.)

у справі № 820/13278/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управляння Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управляння Міндоходів (далі - ДПІ) про скасування податкових повідомлень - рішень від 31.05.2013.

В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство зазначило, що ДПІ під час перевірки дійшла помилкового висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час формування податкової звітності щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2013 року. Відтак, у відповідача не було підстав вважати, що позивачем неправильно визначено його податкові зобов'язання з податку на додану вартість та приймати спірні податкові повідомлення-рішення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014, адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ № 000024400 від 31.05.2013 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на суму 147 378,87 грн., в іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати в частині відмови в задоволенні позову та задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.09.2014 відрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства.

ДПІ у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому касаційну скаргу позивача просила залишити без задоволення.

11.01.2018 справу в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017; далі - КАС України), передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зміст вищенаведеної норми Суд зазначає, що законність судових рішень у частині задоволених позовних вимог не є предметом касаційного перегляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питання законності та достовірності декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) за лютий 2013 року ДПІ складено акт від 18.05.2013.

В акті перевірки викладено висновки контролюючого органу про те, що позивачем при відображенні у декларації за січень - лютий 2013 року від'ємного значення ПДВ та суми бюджетного відшкодування порушено пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань за лютий 2013 року на суму ПДВ 215 грн., завищення суми податкового кредиту за січень 2013 року на суму ПДВ 3220 грн., за лютий 2013 року на суму ПДВ 147162 грн., та порушення п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України; завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту за січень 2013 року на суму 3220 грн., заниження позитивного значення з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за лютий 2013 року у розмірі 147 377 грн.; в порушення п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування ПДВ по декларації за лютий 2013 року зменшено на 309 763 грн.

На підставі висновків акта перевірки ДПІ 31.05.2013 прийняла податкові повідомлення-рішення:

- № 000024400, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 309 763 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 154 882 грн.;

- № 000025400, яким Товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 162 386 грн. (у тому числі за жовтень 2012 року - 58 581 грн. та січень 2013 року - 103 805 грн.).

Свої дії щодо прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач мотивує тим, що укладені господарські договори між Товариством та наведеними в акті перевірки контрагентами реально не виконувались, не призвели до реальних змін у майновому стані позивача, а відтак не давали підстав для формування податкової звітності з урахуванням цих операцій.

Частково задовольнивши адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час судового розгляду справи доводи відповідача щодо наявності порушень, які призвели до зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Люкс 90» та ТОВ «Барс 11» не спростовано.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з обчисленням податку на додану вартість, обчислення об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 198, 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Здійснивши системний аналіз доказів, залучених до матеріалів справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи не спростовують висновків ДПІ про те, що господарські операції Товариства з ТОВ «Люкс 90» (щодо надання послуг з юридичного обслуговування) та ТОВ «Барс 11» (щодо поставки товару) не мали реального характеру, не призвели до змін майнового стану Товариства, а надані позивачем документи бухгалтерського обліку не дають можливості визначитися з обсягом та змістом наданих ТОВ «Люкс 90» послуг та підтвердити належне виконання ТОВ «Барс 11» такої господарської угоди, як договір поставки.

З огляду на це, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що документи бухгалтерської звітності позивача не дають підстав визнати помилковим висновок контролюючого органу про те, що угоди щодо поставки товару та надання послуг з юридичного обслуговування фактично не виконувалась і що мало місце лише її документальне оформлення.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, зводяться до переоцінки доказів, проаналізованих судами, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» залишити без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова