Справа № 0440/6559/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6559/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (суддя Рябчук О. С.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 серпня 2018 року № про нарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 116 916,00 грн., в тому числі за основним платежем 93 533,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 23 383,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, яке оскаржується позивачем, слугував висновок контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Трекота-Люкс» (перейменований ТОВ «Домус Альянс»). Однак господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, фактично здійснені та оформлені належним чином, відповідні первинні документи були надані при проведенні перевірки, будь-яких недоліків у наданих документах контролюючим органом не встановлено. Відтак позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми, сплачені постачальникам за роботи, послуги. Податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, оскільки позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального постачання товарів на адресу позивача, доказів можливості постачання товарів завдяки залученню контрагентом інших контрагентів для подальшого постачання товарів позивачу. З матеріалів, наданих податковим органом, вбачається відсутність у контрагента підприємства об'єктивної можливості виконати умови договору через недостатність ресурсів,не встановлення первинних документів про залучення спірнимконтрагентомтретіх осіб до здійснення господарських операцій. За результатами проведеної перевірки податковим органом не встановлено факту придбання ТОВ «Трекота-Люкс» товарів для подальшого продажу позивачу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що між позивачем та ТОВ «Домус Альянс» було укладено договір поставки № 108 від 03 серпня 2015 року, на виконання якого у період з 01 вересня 2015 року до 30 вересня 2015 року ТОВ «Домус Альянс» поставило на адресу ТОВ «Профінструмент» товарно-матеріальні цінності на загальну суму 561 195,11 грн., в тому числі 467 662,59 грн. вартість ТМЦ та 93 532,52 грн. нарахованого на неї ПДВ, що підтверджується видатковими та податковими накладними, які зареєстровані постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних. Отримані від постачальника товарно-матеріальні цінності, зазначені у видаткових накладних позивачем оприбутковано у бухгалтерському обліку та використано у своїй господарській діяльності у спосіб реалізації ТМЦ покупцям роздрібної торгівлі, що підтверджено оборотними відомостями по рахунку 281 «Товари на складі», 63 «Розрахунки з постачальниками та покупцями», 90 «Собівартість реалізації», 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками», 702»Доходи від реалізації товарів» за вересень 2015 року. Позивач повністю оплатив рахунки за поставлений товар. Всі вищевказані факти встановлені в акті контролюючим органом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що у позивача відсутнє підтвердження здійснення фактичного отримання товару та послуг від його контрагента, оскільки наявність первинних документів, є обов'язковою обставиною при здійсненні господарської операції, але не є очевидним доказом її виконання, так само про це не свідчить і сам факт сплати коштів.

Фактичного здійснення господарської операції з придбання позивачем товарів та послуг безпосередньо у контрагента не було. Відповідні первинні документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку, оскільки, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків як позивача так і його контрагента.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 27.07.2018 року по 02.08.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» з питання дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Трекота-Люкс» за період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 44417/04-36-14-21/34810550 від 09.08.2018 року, яким перевіркою встановлені наступні порушення:

- п.44.1 ст.44, п.п. «а» п.198.1 та абз.1 і абз.2 п.п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями) внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у податковій звітності з податку на додану вартість, а саме: завищено податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ТРЕКОТА-ЛЮКС» () у загальній сумі 93 533грн., що призвело до заниження податку на додану вартістьза вересень 2015 року у сумі 93 533грн.

Порушення законодавства позивачем обґрунтовані тим, що за перевіряємий період позивач мав господарські взаємовідносини ТОВ «Трекота-Люкс», (попередня назва ТОВ «Домус Альянс»), які були оформлені документально без фактичного здійснення, а відтак, позивач не мав правових підстав включати до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі таких операцій. Також, позивачем не надано сертифікати відповідності, паспорти якості та інші документи, які б могли підтвердити виробника, а відповідно і походження товару.

На підставі акту № № 44417/04-36-14-21/34810550 від 09.08.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 22.08.2018 р. № .

Правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення передано на розгляд суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України)

За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України)

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (пункт 198.3 статті 198 ПК України)

При цьому, пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 201.10 статті 201 ПК України)

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до матеріалів справи 03.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Домус Альянс» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» (Покупець) укладено договір поставки № 108.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору Постачальник зобов'язується постачати та передати у власність Покупця товар згідно з замовленням.

Згідно п. 3.1 договору Постачальник поставляє товар на склад Покупця транспортом Покупця.

На підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом позивачем надано копії: договору поставки; договорів оренди, видаткових накладних, рахунків-фактур, податкових накладних, журналів-ордерів, оборотних відомостей, журналів-ордерів, декларацій та сертифікатів відповідності та ін.

Оплата за отриманий товар здійснена шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника у безготівковому порядку.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав спеціальну податкову правосуб'єктність, перебував на обліку платників податків, а також були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що не спростовується відповідачем.

Виходячи зі специфіки укладених між позивачем та його контрагентом договору, як предмета господарських операцій, надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених вище господарських операцій.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне здійснення господарської діяльності підприємства.

Доказів порушень відображення господарської операції в бухгалтерському та податковому обліку позивача та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань матеріали справи не містять, відповідачем до суду не надано.

Контролюючий орган, з метою підтвердження доводів щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами зазначив, що формування активів отримано від джерела невідомого походження, а тому первинні документи за вказаними операціями не можуть бути використані при формування податкової звітності з ПДВ та податку на прибуток підприємств. З наведеними висновками колегія суддів не погоджується, вважає їх безпідставними, а тому не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом.

Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що на момент укладення угоди та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особа та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за таким договором у позивача не було.

Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту за спірними операціями з контрагентом.

Використання контролюючим органом податкової інформації щодо ТОВ «Трекота-Люкс» не є достатнім доказом відсутності факту здійснення господарських операцій і порушення позивачем вимог податкового законодавства при відображенні результатів господарських операцій з надання послуг в податковому обліку.

З інформації контролюючого органу, зафіксованої у акті перевірки ТОВ «Трекота-Люкс» за вересень 2015 року подано декларацію з податку на додану вартість з показниками:

ПЗ - 50513,0 тис. грн..;

ПК - 50512,3 тис. грн.. Остання подана звітність з ПДВ за листопад 2015 року. (том 1 а. с. 18)

Відповідно до наданої ТОВ «Трекота-Люкс» звітності основних засобів станом на 30.09.2015 року основні засоби підприємства складали 185,0 тис. грн., а також наявність 11 працівників у 3 кварталі 2015 року, 9 працівників у 4 кварталі 2015 року, які звільнені 30.11.2015, що підтверджує можливість здійснення товариством господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що висновки відповідача, зроблені виходячи з даних податкової інформації щодо ТОВ «Трекота-Люкс», з огляду на відсутність належних доказів, носять характер припущень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на дані Єдиного реєстру податкових накладних, за результатами дослідження яких відповідач не встановив ланцюга постачання ТМЦ.

Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на прибуток до витрат поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Такий висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини висловленою у справі Булвес проти Болгарії (заява № 3991/03), в якій Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог до оформлення первинних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Посилання відповідача на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року у справі № 757/37777/15-к та на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 09.12.2016 у справі № 464/8873/16-к, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаними ухвалами слідчих суддів надано тимчасовий доступ до документів ТОВ «Домус Альянс» (назва змінена на ТОВ «Трекота-Люкс») та цими ухвалами районні суди не вирішували питання чи мали місця діяння, яке є предметом дослідження у даній адміністративній справі, чи мав місце склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений тощо, тобто дане судове рішення не встановлює обставин і не містить висновків, які б свідчили про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ТОВ «Трекота-Люкс» та ТОВ «Профтехінструмент».

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Висновки суду першої інстанції щодо нереальності господарської операції з урахуванням відсутності ТТН, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними, оскільки вказаний договір поставки не є договором перевезення, який передбачає обов'язкову наявність ТТН.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Профтехінструмент» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 серпня 2018 року № про нарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 116 916,00 грн., в тому числі за основним платежем 93 533,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 23 383,25 грн.

Постанова набирає законної сили з 21.02.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25.02.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко