Справа № 815/270/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/270/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Захарчук О.В.

сторін:

представника позивача Кузьменко В.В.

представника відповідача Стойкової О.І.

представника ТОВ «Лагуна-Рені» Гриценко В.Є.

представника прокуратури Ейсмонт С.О.

представника третьої особи не з'явився

розглянувши у порядку загального позовного провадження (у підготовчому засіданні) питання про закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СКАРБНИЦЯ БЕССАРАБІЇ» до Міністерства юстиції України, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА-РЕНІ», Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за участю прокуратури Одеської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 01.02.2018 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями Господарського суду Одеської області у справі №916/641/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА - РЕНІ» до товариства з обмеженою відповідальністю «СКАРБНИЦЯ БЕССАРАБІЇ» про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з аукціонів та № 916/690/18 за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області до Ренійської районної державної нотаріальної контори про визнання незаконним та скасування свідоцтва.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року зупинено провадження по справі до встановлення правонаступника.

Ухвалою суду від 22.02.2019 року провадження по справі поновлено.

В судовому засіданні 22.02.2019 року судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження по справі з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.01.2019 р. по справі №911/1681/18.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження по справі, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №826/9928/15 від 04.04.2018 року та №820/2675/17 від 13.06.2018 року в яких суд дійшов висновку про те, що у разі відсутності спору про право на майно дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення, а тому вказана категорія справ підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача (Міністерства юстиції України) щодо закриття провадження по справі не заперечував.

Представник третьої особи (ТОВ «Лагуна-Рені») підтримав позицію щодо закриття провадження у справі з огляду на останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Представник прокуратури Одеської області також підтримав правову позицію про закриття провадження по справі.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, суд виходить з таких міркувань.

Позовними вимогами у цій справі є скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 39124070) від 05.01.2018 року та зобов'язання державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» здійснити реєстраційну дію по реєстрації права власності за ТОВ «СКАРБНИЦЯ БЕССЕРАБІЇ» на наступний об'єкт нерухомості: майновий комплекс - нежитлова будівля, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 1886, на підставі існуючих документів про право власності, а саме - Свідоцтва про право власності, виданого 20.01.2017 року Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим №30.

Позивач вважає, що обраний ним спосіб захисту шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно та здійснення реєстраційної дії по реєстрації права власності є предметом спору про відновлення його майнового права.

Отже, порушення своїх прав позивач вбачає в наслідках, спричинених рішенням державного реєстратора, яке він вважає неправомірним, і ці наслідки призвели до припинення майнового права.

За правилами, встановленими п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі:

якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як встановлено ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

У п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України зазначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди виходять із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з цим, відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 911/1681/18 і суд не вбачає правових підстав відступити від цієї позиції, зокрема:

«За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об'єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов'язаний з порушенням цивільних прав ТОВ «Аверс-Сіті» на спірний об'єкт нерухомості. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.»

Також, у вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок щодо застосування норм права:

« 41. Спір про скасування рішення та/чи запису про державну реєстрацію прав чи обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у якому позивачем є особа, яка не була заявником щодо вчинення відповідних реєстраційних дій, а відповідачем - державний реєстратор, що вчинив відповідні дії за заявою іншої особи, є приватноправовим.

42. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін».

З огляду на викладене, а також враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформовану у постанові від 30.01.2019 року по справі №755/10947/17:

«Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду», суд вважає необгрунтованим посилання представника позивача на постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №826/9928/15 від 04.04.2018 року та №820/2675/17 від 13.06.2018 року, оскільки остання правова позиція щодо спірних правовідносин висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року по справі №911/1681/18.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

За правилами п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч.2 ст.239 КАС України).

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, п. 1 ч. 1 ст. 238, 241, 246, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СКАРБНИЦЯ БЕССАРАБІЇ» до Міністерства юстиції України, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАГУНА-РЕНІ», Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за участю прокуратури Одеської області про скасування рішення про державну реєстрацію прав та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що вирішення даного спору підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.