Справа № 1640/2410/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 р.Справа № 1640/2410/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 14.09.18 року по справі № 1640/2410/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ від 25.06.2018 №1055 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну Поліцію"; змінити формулювання підстав звільнення в наказі від 26.06.2018 №3617 о/с, вказавши замість п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) належну підставу, а саме: рапорт про звільнення за власним бажанням, п. 7 ч .1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.29018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Національної поліції в Полтавській області від 25.06.2018 №1055 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині звільнення зі служби в поліції слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції Моцака Андрія Сергійовича.

Зобов'язано Головне Управління Національної поліції в Полтавській області розглянути рапорт слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції Моцака Андрія Сергійовича від 17 травня 2018 року про звільнення з лав Національної поліції за власним бажанням, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 242 КАС України, ст.ст. 59, 77 Закону України "Про Національну поліцію", з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Зокрема, вказав на те, що чинним законодавством дійсно встановлені особливі вимоги до поліцейських, які виявили бажання звільнитися, про які позивач був неодноразово попереджений. Натомість, позивач проігнорував норми Закону України "Про Національну поліцію" та інших підзаконних нормативно-правових актів, помилково вважаючи, що ці правовідносини регулюються виключно КЗпП України. Вказані фактичні обставини не були досліджені судом, вимоги вказаного доручення не були прийняті до уваги при вирішенні справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 17.05.2018 до ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 25.06.201 № 1055 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, п. 1, п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, Присяги працівника поліції, доручення керівництва ГУНП від 06.04.218 №30, що виразилось у невиході на службу без поважних причин з 04.06.2018 по даний час, до слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Вказаний наказ реалізований шляхом прийняття відповідачем наказу від 26.06.2018 №317 о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області звільнено зі служби в поліції з 26.06.2018 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись з вказаними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що чинним законодавством не передбачена можливість залишення рапорту про звільнення без розгляду, у разі неможливості проведення звільнення у дату визначену працівником. Роботодавець зобов'язаний вчинити дії спрямовані на визначення оптимальної дати звільнення. Двотижневий термін встановлений статтею 38 КЗпП України спливав лише 31.05.2018, а тому відповідач мав достатньо часу для вирішення питання про звільнення позивача та погодження з останнім дати звільнення. Отже, у позивача відсутні підстави вважати, що його рапорт про звільнення не розглянутий та необхідність виконувати службові обов'язки після спливу двотижневого строку. Не виконання відповідачем своїх обов'язків щодо винесення наказу про звільнення, ознайомлення з ним позивача та видачі йому трудової книжки не є підставою для продовження трудових відносин. Враховуючи, що відповідачем рапорт ОСОБА_1 не розглянуто, належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача розглянути рапорт слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції Моцака Андрія Сергійовича від 17 травня 2018 року про звільнення з лав Національної поліції за власним бажанням, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію".

Підстави звільнення поліцейських зі служби передбачені статтею 77 цього Закону.

Так, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Статтею 60 вказаного Закону встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, те що Законом України "Про Національну поліцію" та іншим нормативно-правовими актами, що регулюють питання продовження служби в поліції не врегульовано порядок звільнення поліцейських за власним бажанням, враховуючи положення статті 60 Законом України "Про Національну поліцію", колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про можливість застосувати до вказаних правовідносин положення статті 38 Кодексу законів про працю України.

Вказаний висновок суду узгоджується з роз'ясненнями наданими департаментом кадрового забезпечення Національної поліції України на звернення директора ІА "Єдина служба правової допомоги".

Частиною першою статті 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Отже, колегія суддів зазначає, що за відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення. Однак власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить.

Отже, у власника та працівника є двотижневий строк для погодження дати звільнення.

З матеріалів справи, судом встановлено, що 17.05.2018 позивачем на ім'я начальника ГУНП в Полтавській області полковника поліції Замахіна А.Л. подано рапорт про звільнення за власним бажанням, в найкоротший термін. Вказаний рапорт завізований т.в.о. заступника начальника ГУНП в Полтавській області начальника СУ майора поліції Грімова В.Ю. та начальника Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області полковника поліції Терели О.М.

Враховуючи викладене, починаючи з 17.05.2018 у сторін був двотижневий строк для погодження дати звільнення позивача, останній день якого припадав на 31.05.2018.

Однак, в порушення вимог чинного законодавства 29.05.2018 заступником начальника СКЗ Полтавського ВП ГУНЕП в Полтавській області майором поліції Максименко І.С. на ім'я начальника начальника СКЗ Полтавського ВП ГУНЕП в Полтавській області полковника поліції Гаврика С.Ю. подано рапорт про надання дозволу на залишення без розгляду рапорту ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що рапорт подано до СКЗ Полтавського ВП значно пізніше ніж заявлена дата звільнення. На вказаному рапорті мається резолюція про залишення рапорту Мацака А.С. без розгляду, у зв'язку з неможливістю його звільнення у визначений термін.

Колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що такий висновок відповідача є неправомірним, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість залишення рапорту про звільнення без розгляду, у разі неможливості проведення звільнення у дату визначену працівником, роботодавець зобов'язаний вчинити дії спрямовані на визначення оптимальної дати звільнення. Крім того, двотижневий термін встановлений статтею 38 КЗпП України спливав лише 31.05.2018, а тому відповідач мав достатньо часу для вирішення питання про звільнення позивача та погодження з останнім дати звільнення.

Крім того, судом встановлено, що 31.05.2018 позивачем здано службове посвідчення та жетон, а також підписано обхідний лист при звільненні. На вказаному листі наявний підпис заступника начальника СКЗ Полтавського ВП ГУНЕП в Полтавській області майором поліції Максименко І.С., що свідчить про неналежне виконання останнім своїх обов'язків, а саме неповідомлення ОСОБА_1 про залишення його рапорту без розгляду.

Враховуючи неповідомлення заступником начальника СКЗ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області майором поліції Максименко І.С. ОСОБА_1 про залишення його рапорту без розгляду та підписання обхідного листа при звільненні останній не мав підстав вважати, що його рапорт залишено без розгляду та у нього наявний обов'язок продовжувати службу та мав усі підстави вважати, що він звільнений зі служби в поліції.

Про залишення свого рапорту про звільнення без розгляду позивач дізнався лише з листа управління кадрового забезпечення ГУ НП в Полтавській області від 12.06.2018 №21зі115/12/01-2018, наданого на його звернення від 07.06.2018.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що у позивача були відсутні підстави вважати, що його рапорт про звільнення не розглянутий та необхідність виконувати службові обов'язки після спливу двотижневого строку. Не виконання відповідачем своїх обов'язків щодо винесення наказу про звільнення, ознайомлення з ним позивача та видачі йому трудової книжки не є підставою для продовження трудових відносин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу Головного Управління Національної поліції в Полтавській області від 25.06.2018 №1055 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині звільнення зі служби в поліції слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції Моцака Андрія Сергійовича.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині зміни підстав звільнення ОСОБА_1 в наказі ГУНП в Полтавській області від 26.06.2018 №317 о/с, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої цієї статті, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи, що відповідачем рапорт ОСОБА_1 не розглянуто, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Головного Управління Національної поліції в Полтавській області розглянути рапорт слідчого слідчого відділу Полтавського відділу поліції ГУНП старшого лейтенанта поліції Моцака Андрія Сергійовича від 17 травня 2018 року про звільнення з лав Національної поліції за власним бажанням, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про невірне застосування судом першої інстанції норм права та безпідставне застосування до спірних правовідносин Кодексу законів про працю України, посилаючись на спеціальне законодавство, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про На ціональну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через ско рочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначе них Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, сам Закон України "Про Національну поліцію" встановлює, що Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутріш ніх справ підлягає застосуванню у випадку звільнення працівників міліції. Проте позивач був працівником поліції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України "Про Національну поліцію", та "Положенням про Національну поліцію", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів N 877 від 28.10.2015 р., не передбачено строку, який би мав відпрацювати поліцейський з мо менту подачі рапорту про звільнення за власним бажанням до моменту звільнення. Іншого нормативного-правового акту, який би регулював прохо дження служби у поліції немає.

Так, частиною 1 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, ук ладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за вла сним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до на вчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з ін ших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудо вий договір у строк, про який просить працівник.

Пунктом 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передба чено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Отже, колегія суддів зазначає, що подання позивачем рапорту про звільнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-УІІІ до моменту прийняття спірного наказу мало бути враховано відповідачем при вирішенні питання щодо підстав звільнення останнього зі служби. При цьому, реалізація трудового права позивача на звільнення за власним бажанням є пріорите тним, відтак його не врахування є фактично обмеженням прав позивача щодо віль ного обрання ним праці.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підстави для відмови у звільненні за власним бажанням позивача відповідачем не наведі.

Беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року по справі 1640/2410/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року по справі № 1640/2410/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 28.02.2019 року