Справа № 308/2817/18
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2817/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови серії НК №199499 про адміністративне правопорушення від 18.02.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 07 лютого 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 лютого 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до поліцейського Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови серії НК №199499 про адміністративне правопорушення від 18.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що керуючи автомобілем «Volswagen Golf 4», номерний знак «АО 0016 АА» він разом з дружиною ОСОБА_3, та неповнолітнім сином ОСОБА_4, рухався по вул. Ужанській в м. Перечин де був незаконно зупинений поліцейським Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області старшим сержантом ОСОБА_5, який не повідомив про причину зупинки його транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», неналежним чином представився, попросив посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль і додав, що в нього колісні диски встановлені на автомобіль більші ніж передбачено технічною документацією. Однак предявивши поліцейському-Машкаринцю І.В., документи, які він просив, а також показав на автомобілі технічну таблицю на якій зазначено типорозміри колісних дисків та шин, які можуть встановлюватися на даний автомобіль. Далі ОСОБА_2, сказав йому чого він керує автомобілем в якого відсутній передній бампер, коли це заборонено правилами дорожнього руху. На що він пояснив, що 18 лютого 2018 року рухався з села Ставне, Великоберезнянського району в м. Ужгород до свого місця проживання, і в дорозі через вкрай погане її покриття він потрапив в кілька ям, в результаті чого, на його автомобілі зламалося кріплення пластикової декоративної накладки переднього бампера, яка в результаті була невідворотно пошкоджена і відремонтувати її на місці не було можливості. Оскільки дана несправність суттєво не впливала на технічний стан та безпечність подальшого руху його автомобіля і усунути її в дорозі не було можливості, він продовжив рух єдиним наявним шляхом до місця стоянки та подальшого ремонту автомобіля. Однак, старший сержант поліції ОСОБА_2, його пояснення проігнорував і виніс незаконну постанову серії НК №199499 від 18.02.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, за порушення пункту 31.4.7 (е) Правил дорожнього руху України та призначив стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Крім того, поліцейський ОСОБА_2, не розяснив його права передбачені ст. 268 КУпАП, ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та не надав можливості скористатися своїми правами в тому числі правом на захист. Жодні докази, які б вказували на факт вчинення ним адміністративного правопорушення поліцейський не досліджував та не надавав йому для ознайомлення, правопорушення не було зафіксоване в передбачений законодавством спосіб, йому не було надано можливості подати свої заперечення та інші докази.

З огляду на викладене позивач стверджує, що ним не було допущено порушення ПДР України, а тому дії працівника поліції Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 вважає незаконними, просить визнати протиправною та скасувати постанову серії НК №199499 від «18» лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП України за порушення п.31.4.7 (е) ПДР та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2018 року було прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про скасування постанови серії НК №199499 про адміністративне правопорушення від 18.02.2018 року та призначено судове засідання.

Відповідно до розпорядження Ужгородського міськрайонного суду від 18.09.2018 року справа №308/2817/18 підлягає повторному автоматизованому розподілу справ у звязку з тим, що суддя Леміш О.М. звільнений з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Згідно, протоколу повторного автоматичного визначення судді, визначено головуючим суддею Фазикош О.В..

В судове засідання позивач не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.09.2018 року, причини неявки суду не відомі. Відзив на адресу суду не надходив.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2018 року відповідачем - поліцейським Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК №199499, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а саме за порушення вимоги п. 31.4.7 (е) ПДР, у звязку з відсутністю переднього бампера передбаченого конструкцією транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП відповідальність за цією статтею настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п. 31.4.7 е ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за відсутності передбаченого конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою, грязезахисних фартухів і бризковиків.

Зі змісту позову слідує, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 наданих ним на місці зупинки, пояснив, що 18 лютого 2018 року він рухався з села Ставне, Великоберезнянського району в м. Ужгород до свого місця проживання, і в дорозі через вкрай погане її покриття він потрапив у кілька ям, в результаті чого, на його автомобілі зламалося кріплення пластикової декоративної накладки переднього бампера, яка в результаті була невідворотно пошкоджена і відремонтувати її на місці не було можливості. Оскільки дана несправність суттєво не впливала на технічний стан та безпечність подальшого руху його автомобіля і усунути її в дорозі не було можливості, він продовжив рух єдиним наявним шляхом до місця стоянки та подальшого ремонту автомобіля.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.2 ч.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що перевірці у такому випадку підлягають дії субєкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких є обовязком субєкта владних повноважень згідно ст.19 Конституції України.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками…, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок дослідження і закріплення доказів у справах про адміністративне правопорушення регламентується наступними нормами КУпАП.

Ст.279 ч.2 - … посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Ст.252 КУпАП - посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.283 ч.2 абз.3 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Окрім того, приписи ст.7 ч.1-3 КУпАП визначають, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

З постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї не надано жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення

З наведеного випливає, що у суду відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Аналогічна позиція викладена і у постанові ВС від 26 квітня 2018 р. у справі №338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Відповідно до ч.1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Нормами ч.3ст.73 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Відповідач, являючись органом (посадовою особою), який безпосередньо здійснює провадження в справах про адміністративні правопорушення, завданням якого є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, повинен був, враховуючи вимоги ст. 280 КУпАП, зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надані докази, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 про те, що 18 лютого 2018 року, рухаючись з села Ставне, Великоберезнянського району в м. Ужгород до свого місця проживання, в дорозі через вкрай погане її покриття він потрапив у вибоїну на дорозі, внаслідок чого пошкодив передній бампер. Продовжувати безпечний рух з розбитим бампером стало неможливо, тому він був змушений зняти його, щоб доїхати до найближчої СТО для ліквідування наслідків пошкодження бамперу.

Згідно п. 31.5 ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п. 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту.

Суд приймає пояснення позивача, про те, що на аварійному участку дороги ним було пошкоджено передній бампер транспортного засобу, усунути таку несправність ОСОБА_1 на місці можливості не мав, тому рухався без переднього бамперу, до найближчої СТО.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача щодо скасування рішення, оскільки позивач діяв у відповідності до вимог п. 31.5 ПДР України, без порушень п. 31.3.в та п. 31.4.7.е ПДР України, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на те, що при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та при притягненні його до адміністративної відповідальності відповідачем були також допущені суттєві порушення діючих норм законодавства.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 № 1408/27853 (далі по тексту - Інструкція № 1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до розділу І Інструкції № 1395 визначено процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували та підтверджували, що посадовою особою виконані вимоги щодо роз'яснення прав та обов'язків особі, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем ОСОБА_6 дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) або в районний, районний у місті, міській чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії НК №199499 від 18.09.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн. підлягає задоволенню.

Щодо решти позовних вимог , то згідно положень ст. 286 КАС України , за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний не наділений повноваженнями визнавати оскаржувані постанови незаконними.

В порядку ст. 139 КАС України, судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 19, 63 Конституції України, ст.ст. 2-14, 19, 20, 22, 72-78, ч. 9 ст. 205, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, ст. 9, 23, 30, 33, 77, ст. 121, 245, 251, 280, 283 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_2 про скасування постанови серії НК №199499 про адміністративне правопорушення від 18.02.2018 року задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 серії НК №199499 від 18.02.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7