Справа № 1740/2287/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2019 року м. Рівне №1740/2287/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1В,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АКВАТОН" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач 1), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Рівненській області:

- № НОМЕР_1 від 11.06.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 1240903грн. за основним платежем та 310226грн. штрафних санкцій, всього 1551129грн.00коп.;

- № НОМЕР_2 від 11.06.2018, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 496204грн. (сума завищення бюджетного відшкодування) та 124051грн. (штрафних санкцій), всього 620255грн.;

- № НОМЕР_3 від 11.06.2018, яким визначено суму завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 150072грн.;

- № НОМЕР_4 від 11.06.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 11839грн.55коп. за основним платежем та 3129грн.89коп. штрафних санкцій, разом 14969грн.44коп.

В обґрунтування позову зазначає, що основним видом господарської діяльності позивача є виробництво емальпроводу, в результаті чого утворюються зворотні відходи - брухт міді та алюмінію, який в подальшому не може бути задіяний у виробництві таких емальпроводів, а тому позивач здійснює реалізацію такого брухту з метою отримання додаткового доходу в межах своєї господарської діяльності. Вказує на те, що реалізація позивачем отриманого ним в процесі виробництва брухту міді та алюмінію за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. було досліджено під час перевірки та відображено у Акті перевірки, при цьому перевіряючими не було виявлено реалізації позивачем у вказаний період брухту міді та алюмінію іншого походження, тобто такого, що виник не в процесі виробництва. У даному випадку металобрухт не є продукцією, яку спеціально виготовляв позивач, а є зворотним відходом, тобто реалізований товариством металобрухт не придбавався з метою його використання у неоподаткованих операціях, а відповідно це вказує на відсутність підстав для нарахування податкових зобов'язань на його облікову вартість. Зазначає, що оскільки весь реалізований брухт міді та алюмінію, який є зворотнім відходом, що був отриманий в процесі виробництва, то позивач правомірно здійснив поставку такого брухту без податку на додану вартість, оскільки п.23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово до 01.01.2019 року було звільнено від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, у звязку із чим відповідно до п.199.6 ст.199 Податкового кодексу України (далі ПК України) у платника податків не виникає обов'язку коригувати податковий кредит. Крім того, стосовно донарахування податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зазначає, що пп.«є» пп.266.2.2 п.266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, оскільки позивач є промисловим підприємством у власності якого перебуває нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме виробничо-технічний блок, що знаходиться за адресою м.Рівне, бульвар Богдана Хмельницького, буд.50, до складу якого входить адміністративно-побутовий корпус (А-3), який також використовується у виробничій діяльності, а саме як складські приміщення, фільєрна майстерня, столярний цех, то відповідно до вказаної норми податкового законодавства такий обєкт не є об'єктом оподаткування, що вказує на неправомірність здійснено донарахування зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою суду від 04.09.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

27.11.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що якщо платник ПДВ постачає відходи і брухт чорних і кольорових металів, які утворилися внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок, тощо) на виробництві, він зобовязаний здійснити нарахування податкового зобовязання відповідно до пп. «б» п.198.5 ст.198 ПК України за умови формування податкового кредиту за матеріалами (катанка), які використовуються в операціях звільнених від оподаткування ПДВ. Зазначає, що базою нарахування ПДВ є вартість сировини в тій її частині, з якої у процесі виробництва утворився брухт міді і алюмінію, реалізація яких здійснюється із застосуванням пільги. При виробництві емальпроводу утворюється брухт міді та алюмінію, що передбачено технічними умовами виробництва емальпроводу, при цьому в бухгалтерському обліку дані господарські операції відображені наступним чином: Дт201 Кт63 оприбуткування катанки, Дт64 Кт63 відображено податковий кредит при придбанні катанки, Дт23 Кт201 списано катанку на виробництво емальпроводу, Дт209 Кт 23 оприбуткування брухту міді та алюмінію в процесі виробництва. Вказує, що проведеною вибірковою перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 1240903грн., в т.ч.: вересень 2015 218798грн., червень 2016 481893грн., грудень 2016 125266грн., серпень 2017 241776грн., жовтень 2017 173170грн., завищено відємне значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 496204грн., в т.ч.: травень 2015 19421грн., липень 2017 476783грн., завищено відємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за грудень 2017 на суму 150072грн., в результаті порушень, описаних в пп.3.1.2.1. акта перевірки. Також зазначає, що позивачем не задекларовано та не сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по обєкту нежитлової нерухомості адміністративно-побутовому корпусі (А-3) площею 1776,6кв.м всього на 11839,55грн., в т.ч. за 2015 рік у сумі 10819,49грн. та за січень 2016 року у сумі 1020,06грн. При цьому вказує, що з лютого 2016 року позивач нараховував та сплачував податок на нерухоме майно за адміністративно-побутовий корпус за адресою м.Рівне, бульвар Богдана Хмельницького, буд.50 загальною площею обєкта 1776,6кв.м. На підставі викладеного, відповідач просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 12.02.2019.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 22.03.2018 №941 проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АКВАТОН" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з з 01.01.2015 по 31.12.2017 за результатами якої складено Акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АКВАТОН", , номер телефону (0362)620562, податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017" №1219/17-00-14-01/13970259 від 16.05.2018 (далі - Акт перевірки).

Платником податків подані до фіскального органу письмові Заперечення до Акту перевірки, за результатами розгляду яких висновки Акта перевірки залишено без змін.

На підставі Акта перевірки фіскальним органом винесено податкові повідомлення-рішення (далі - ППР):

- № НОМЕР_1 від 11.06.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 1240903грн. за основним платежем та 310226грн. штрафних санкцій, всього 1551129грн.00коп.;

- № НОМЕР_2 від 11.06.2018, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 496204грн. (сума завищення бюджетного відшкодування) та 124051грн. (штрафних санкцій), всього 620255грн.;

- № НОМЕР_3 від 11.06.2018, яким визначено суму завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 150072грн.;

- № НОМЕР_4 від 11.06.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 11839грн.55коп. за основним платежем та 3129грн.89коп. штрафних санкцій, разом 14969грн.44коп..

Не погодившись із вказаними ППР, позивачем було подано до Державної фіскальної служби України скаргу, за наслідками розгляду якої було прийнято рішення №27075/6/99-99-11-01-01-25 від 21.08.2018, яким ППР було залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень - ППР, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено порушення платником податків:

- підпункту п.198.5 ст.198 розділу V ПК України в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 1240903грн. в т.ч.: вересень 2015р. 218798грн., червень 2016р. 481893грн., грудень 2016р. 125266грн., серпень 2017р. 241776грн., жовтень 2017р. 173170грн., завищено відємне значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 496204грн., в т.ч.: травень 2015р. 19421грн., липень 2017р. 476783грн., завищено відємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2017р. на суму 150072грн.

- п.266.3, п.266.5, пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПК України, в результаті чого не подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік та занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 11839,55грн., в т.ч.: за 2015р. у сумі 10819,49грн., січень 2016р. у сумі 1020,06грн.

Стосовно зобовязань з податку на додану вартість висновки фіскального органу ґрунтуються на тому, що позивачем за перевіряємий період реалізував брухт міді в кількості 62859кг та брухт алюмінію в кількості 3888кг, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість відповідно до п.23 підрозділу 2 розділу ХХ нарахував податкові зобовязання згідно п.198.5 ПК України на придбану катанку міді та алюмінію на суму ПДВ 1887179грн.

Суд не погоджується з вказаними висновками, які зазначені у Акті перевірки з наступних причин.

Основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АКВАТОН" відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є виробництво виробництво інших видів електронних і електричних проводів і кабелів - код КВЕД 27.32, а зокрема, емальпроводу, що вбачається і з стор.9 Акту перевірки.

З Акту перевірки та довідки про технологічні відходи (брухт міді та алюмінію), які утворюються на у в технологічному процесі виготовлення емальпроводів вих.№568 від 30.08.2018р. вбачається, що в процесі виробництва емальпроводу утворюються зворотні відходи - брухт міді та брухт алюмінію.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків головний інженер ОСОБА_2 та начальник виробництва ТОВ "ВП "АКВАТОН" ОСОБА_3 пояснили в деталях процес виробництва емельпроводу та підтвердили неминучість отримання в результаті виробничого процесу брухту міді та алюмінію, в залежності від виду емальпроводу, який виготовляється. При цьому кількість отриманого брухту може змінюватися в залежності від різних факторів, зокрема, діаметру емальпроводу, який виготовляється, кваліфікації працівника, який безпосередньо задіяний у виробничому процесі, кількості перезаправок виробничого обладнання сировиною та інших чинників. Засвідчили, що іншого брухту, окрім як отриманого в результаті виробничого процесу, на товаристві немає, при цьому використовувати отриманий брухт повторно у процесі виробництва емальпроводу неможливо.

Як вбачається з довідки про відсутність операцій з придбання брухту мідного та алюмінієвого вих.№569 від 30.08.2018р. позивач за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 не придбавав брухт міді та алюмінію, що підтверджується і відомостями Акту перевірки.

Поясненнями головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_4, наданими в ході судового розгляду підтверджено те, що брухт міді та алюмінію у позивача виникає як відходи процесу виробництва емальпроводу.

З відомостей бухгалтерської довідки про виробництво продукції та утворення в процесі виробництва відходів у вигляді брухту міді та алюмінію в кг, наданої позивачем на вимогу суду, вбачається, що кількість отриманого у виробничому процесі брухту міді та алюмінію порівняно з кількістю виготовленого товару (емальпроводу) є незначною, а власне не перевищує 1,6% від відповідної річної кількості виготовленої продукції.

Зі стор.10 Акту перевірки та пояснень сторін судом встановлено, що позивач протягом 01.01.2015 по 31.12.2017 здійснював операції постачання брухту міді та алюмінію, отриманих в результаті власного виробництва іншим суб'єктам господарювання за ставкою ПДВ 0, а зокрема, позивачем було реалізовано брухт міді в кількості 62859кг та брухт алюмінію в кількості 3888кг.

Правові основи оподаткування податком на додану вартість встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу ХХ ПК України.

Відповідно до підпунктів «а» і «б» пункту 185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю, та операції постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 23 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України (в редакції станом на час здійснення операцій реалізації позивачем брухту) тимчасово до 1 січня 2017 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 №1797-VIII продовжено до 1 січня 2019 дію тимчасового режиму звільнення від оподаткування ПДВ для операцій з постачання, у тому числі операцій з імпорту, відходів та брухту чорних і кольорових металів, визначеного пунктом 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Перелік відходів та брухту кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово звільняються від обкладення податком на додану вартість, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №15 (із змінами внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №43 від 05.02.2014, №136 від 25.03.2015, №172 від 22.03.2017, №1177 від 27.12.2018). Зокрема, до такого переліку протягом період з 01.01.2015 по даний час включено відходи та брухт з міді рафінованої, відходи та брухт алюмінієвий.

Правила пропорційного віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту визначено ст.199 розділу V ПК України.

У разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 ст.189 розділу V ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях (пункт 199.1 ст.199 розділу V ПК України).

Водночас абзацом другим п.199.6 ст.199 розділу V ПК України визначено, що правила, встановлені статтею 199 розділу V ПКУ, не застосовуються до операцій з постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій.

Таким чином, у разі якщо придбані/отримані з ПДВ платником податку товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних ПДВ операціях, а частково у звільнених від оподаткування ПДВ операціях з постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися у такого платника податку внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, то обов'язок щодо нарахування податкових зобов'язань з ПДВ та подання до контролюючого органу розрахунку частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях за правилами, визначеними ст.199 розділу V ПК України, у такого платника податку відсутній.

Судом встановлено, що придбана позивачем сировина (мідна та алюмінієва катанка), у зв'язку з придбанням якої суми сплаченого ПДВ відносились позивачем до податкового кредиту, була повністю залучена до виробничого процесу по виготовленню продукції товариства (емальпроводу) з метою її подальшого використання в оподаткованих операціях у межах його господарської діяльності. По завершенню виробничого циклу позивач здійснював продаж готової продукції, а також відходів виробництва брухту міді та алюмінію, що утворився в процесі виробництва. Такий брухт не є продукцією, яку спеціально виготовляє позивач, а отже, реалізований ним брухт кольорових металів не придбавався з метою його використання у неоподаткованих операціях. Докази про те, що позивач здійснював продаж третім особам саме сировини, а не відходів, які утворилися у процесі переробки сировини, в матеріалах справи відсутні і це не заперечувалося відповідачем. Відповідно вказане свідчить про відсутність підстав для нарахування податкових зобов'язань з ПДВ на облікову вартість.

На підставі вказаного суд констатує, що висновки Акту перевірки в частині, що стосується донарахування позивачу зобовязань з податку на додану вартість є необґрунтованими, оскільки відповідач невірно застосував до даних правовідносин п. 198.5 ст. 198 ПК України, що призвело до необґрунтованого прийняття податкових повідомлень-рішень №, № та № від 11.06.2018.

Стосовно зобовязань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то суд зазначає наступне.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано ст.266 ПК України, а зокрема, підпунктом 266.2.1. п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом "є" підпункту 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що не є обєктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач у 2015 році та січні 2016 року був власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою м.Рівне, бульвар Богдана Хмельницького, 50, реєстраційний номер 8111204, тип якого відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №497373, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 07.03.2007 визначено як виробничо-технічний блок. У описі такого обєкту наведено інформацію про те, що, що виробничо-технічний блок складається з будівель: літ. «А-3» - адміністративно-побутовий корпус загальною площею 1776,6кв.м., літ «Б-1» - столярний цех та електромеханічні майстерні загальною площею 625,3кв.м, літ «В-1» - цех кабельно-провідникової продукції загальною площею 1104,0кв.м.

Вищевказана інформація підтверджується відомостями інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №128125738 від 19.06.2018 та інформацією, наведеною на стор.15 Акту перевірки.

Як встановлено в ході судового розгляду справи будівлі виробничо-технічного блоку, а зокрема, адміністративно-побутовий корпус використовувався і використовується на даний час позивачем в його безпосередній господарській діяльності, а зокрема, як складські приміщення (в яких зберігаються катушки для емальпроводів, які виготовляє позивач), приміщення фільєрної майстерні (де готуються та відновлюються алмазні фільєри, призначені для використання в процесі виготовлення емальпроводу), лабораторія (де досліджується якість виготовленої продукції), котельня (де розміщені твердопаливні котли, завдяки яким, опалюються всі виробничі приміщення), столярний цех (де виготовляються та ремонтуються палети для власної провідникової продукції).

Зазначене було підтверджено показаннями допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також фотозображеннями приміщень адміністративно-побутового корпусу, наявними в матеріалах справи. Будь-яких доказів використання позивачем приміщень, адміністративно-побутового корпусу для цілей не пов'язаних з промисловим виробництвом підприємства відповідачем не надано.

За таких обставин, складова частина виробничо-технічного блоку, а зокрема, адміністративно-побутовий корпус, який використовувався позивачем у його безпосередній виробничій діяльності для цілей забезпечення належного промислового виробництва необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні п.п "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, що дає підстави для висновку, що вказаний корпус, який на праві власності належав позивачу у період 2015 січень 2016 року підпадав під визначення "будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств".

Суд зазначає, що п. 20.1 статті 20 ПК України визначені права контролюючих органів. Проте, чинним законодавством не встановлено прав контролюючого органу встановлювати або змінювати класифікацію будівлі, інженерних споруд, майнових комплексів підприємств, установ та організацій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що податковим органом неправомірно віднесено складову частину виробничо-технічного блоку адміністративно-побутовий корпус літ. «А-3» до об'єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без врахування того, що зазначений обєкт є складовою частиною виробничого блоку будівель і безпосередньо використовується платником у виробничій (промисловій) діяльності.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що посадові особи Головного управління ДФС у Рівненській області дійшли помилкових та неправомірних висновків щодо нарахування податку на нерухоме майно за період 2015 рік та січень 2016 року.

З огляду на вищезазначене, враховуючи обставини справи, зроблені в акті перевірки висновки є хибними і такими, що не відповідають чинному законодавству.

Суд вважає, що позивач будь-яких порушень податкового законодавства не допустив.

За приписами ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

За правилами ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сплачена сума судового збору у розмірі 35046 грн.40 коп. відповідно до платіжного доручення, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, підлягає присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Рівненській області:

- № НОМЕР_1 від 11.06.2018р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 1240903 грн. за основним платежем та 310226грн. штрафних санкцій, всього 1551129,00 грн.;

- № НОМЕР_2 від 11.06.2018р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 496204грн. (сума завищення бюджетного відшкодування) та 124051 грн. (штрафних санкцій), всього 620255 грн.;

- № НОМЕР_3 від 11.06.2018р., яким визначено суму завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 150072грн.;

- № НОМЕР_4 від 11.06.2018р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 11839,55 грн. за основним платежем та 3129,89 грн. штрафних санкцій, разом 14969,44 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Акватон" (бульвар Б.Хмельницького, 50, м.Рівне, 33027, ) судовий збір в сумі 35046,40 грн. (тридцять п'ять тисяч сорок шість гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.