Справа № 813/2568/17
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/645/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.,

з участю апелянта: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Прокопик І.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року ( суддя Хома О.П., ухвалене в м. Львові, повний текст складено 07.12.2018 року) у справі №813/2568/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: начальник Головного управління Національної поліції у Львівській області Середа Валерій Вячеславович про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення зі служби, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - начальник Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУ НП у Львівській області від 12.06.2017 № 469 о/с про звільнення старшого сержанта патрульної поліції ОСОБА_1, поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на станції "Львів" Залізничного відділу поліції ГУНП зі служби у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 ЗУ "Про Національну поліцію"; поновлення ОСОБА_1 на службі на посаді поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на станції "Львів" Залізничного відділу поліції ГУНП з 13.06.2017; стягнення з ГУ НП у Львівській області в користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.06.2017 по день поновлення на роботі.

В обгрунтування позову зазначив, що підставою для винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивача з служби з поліції стало порушення відносно ОСОБА_1 кримінального провадження. На час винесення наказу розслідування кримінального провадження не закінчено, відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про притягнення позивача до відповідальності за скоєння вчинків, які дискредитують звання поліцейського, а тому звільнення позивача є передчасним. Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що ОСОБА_1 звільнено зі служби у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який на час винесення такого наказу не був чинним. Вказує, що в наказі відсутня дата звільнення, не відображено підстави для застосування дисциплінарного стягнення, не конкретизовано яке порушення службової дисципліни вчинено ОСОБА_1. Відтак вважає, що ОСОБА_1 має бути поновлений на раніше займаній посаді із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій, з посиланням на порушення судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, вказує, що на час спірних відносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не був затверджений, а тому звільнення позивача за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» не відповідало діючому на момент звільнення законодавству. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що ГУ НП у Львівській області виконало вимоги щодо обовязку довести правомірність оскаржуваного наказу за відсутності обвинувального вироку суду, яким би було визнано позивача винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, частиною другою статті 185 та частиною 3 статті 368 КК України. Апелянт вважає, що факт повідомлення ОСОБА_1 про підозру у кримінальному провадженні № 0000052 не свідчить про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та не може бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з підстав п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Також апелянт вказує, що в наказі від 17.05.2017 року № 1628 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 лише визначено вид дисциплінарного стягнення, а саме звільнення відбулось за іншим наказом № 469 о/с від 12.06.2017 року. Зазначає, що у наказі від 17.05.2017 року № 1628 не визначено дату звільнення позивача з поліції, а лише вказана дата видачі наказу, що не узгоджується із приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарного статуту ОВС.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає оскаржуване рішення суду законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні апелянт та його представник надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просить оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Третя особа будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу в Національній поліції України з 07.11.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи 10.04.2017 за фактом повідомлення про підозру працівникам Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ГУ НП у Львівській області видано наказ №1191 про призначення та проведення службового розслідування.

25.04.2017 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000052 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 та частиною 3 статті 368 КК України.

В подальшому, 10.05.2017р. начальником ГУНП у Львівській області затверджено висновок службового розслідування за фактом повідомлення про підозру працівникам поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, яким встановлено, що позивач, перебуваючи на службі 14.12.2016 та 08.02.2017 разом із поліцейськими цієї частини, доставляли громадян у службове приміщення відділу поліції за вчинення адміністративного правопорушення, однак жодних передбачених чинним законодавством заходів для документування правопорушень та притягнення правопорушників до адміністративної відповідальності не вжили, натомість вимагали та отримали неправомірну вигоду за не притягнення їх до адміністративної відповідальності. Окрім того, при проведення особистого огляду, скориставшись, що особа щодо якої проведено огляд перебувала у стані алкогольного сп'яніння, заволоділи його грошовими коштами.

Разом з тим, ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування від надання пояснень щодо даного факту відмовився.

Судом встановлено, що наказом начальника ГУ НП у Львівській області від 17.05.2017 №1628 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Залізничного ВП ГУНП у Львівській області", на підставі висновку службового розслідування, за грубе порушення службової дисципліни, вимог статей 7, 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 5 частини 2 розділу ІІІ Типового положення, затвердженого наказом ГУ НП у Львівській області від 12.03.2015 №22 "Про затвердження Типового положення про відділ, відділення поліції в районах, містах Львівської області" та вимоги підпунктів 3.2, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.10 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої наказом МВС України від 22.10.2012 №3940, що проявилося у невжитті передбачених чинним законодавством заходів до правопорушників, щодо притягнення їх до адміністративної відповідальності, на поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на станції Львів Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області на старшого сержанта поліції ОСОБА_1, накладено дисциплінарне стягнення-звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, наказом начальника ГУ НП у Львівській області від 12.06.2017 р. № 469 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби); підстава: наказ ГУ НП у Львівській області від 17.05.2017 № 1628.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на час розгляду справи наказ від 17.05.2017 №1628 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Залізничного ВП ГУНП у Львівській області" в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є чинним. Так, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2017, яка набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_1 в частині оскарження наказу від 17.05.2017 № 1628 залишено без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ відповідача № 469 о/с від 12.06.2017 року про звільнення старшого сержанта патрульної поліції ОСОБА_1, поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції на станції «Львів» Залізничного відділу поліції ГУНП зі служби у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є правомірним.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

Виходячи зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов'язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що виходячи з наведеного, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Так, статтею 18 Закону №580-VIII встановлено основні обов'язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Разом з тим, відповідно до статті 19 Закону №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Також аналогічні норми викладені у пунктах 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 N 3460-IV.

Згідно пункту 9 Закону України від 23.12.2015р. № 901-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-ІV (із наступними змінами).

Закон України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" від 15.03.2018 № 2337-VIII набрав чинності 07.10.2018.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки правовідносини, щодо яких до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарну відповідальність мали місце до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" від 15.03.2018 № 2337-VIII, то в такому спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-ІV (далі Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Статтею 14 статуту врегульовано порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу.

Так, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржуваний наказ начальника ГУ НП у Львівській області від 12.06.2017 № 469 о/с "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", винесено у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 17.05.2017 № 1628, який є чинним.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки наказ від 17.05.2017 № 1628, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення, у вигляді його звільнення є чинним, то в такому разі також відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу від 12.06.2017 № 469 о/с..

Посилання апелянта на відсутність обвинувального вироку суду, яким би було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, частиною другою статті 185 та частиною 3 статті 368 КК України, а відповідно і відсутність підстав для його звільнення зі служби в органах поліції є безпідставним з огляду на таке.

Порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України, в той час як застосування дисциплінарної відповідальності регламентовано Дисциплінарним статутом. Підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності не є тотожними. Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Разом з тим, кримінальне провадження, що проводиться відносно ОСОБА_1, не виключає наявності у його діях складу дисциплінарного проступку та не позбавляє відповідача можливості накладення дисциплінарного стягнення за його вчинення, оскільки матеріалами справи стверджено, що звільнення позивача зі служби за порушення службової дисципліни не пов'язане з вчиненням злочину. Відтак, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що ГУ НП у Львівській області обґрунтовано винесено наказ від 12.06.2017 № 469 о/с про звільнення старшого сержанта патрульної поліції ОСОБА_1, поліцейського сектору патрульної поліції відділення поліції відділення поліції на станції "Львів" Залізничного відділу поліції ГУНП зі служби, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", а тому судом підставно відмовлено в задоволенні позову.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.12. 2018 року в справі № 813/2568/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 01.03.2019р.