Справа № 825/132/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року

Київ

справа №825/132/16

касаційне провадження №К/9901/10085/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 (головуючий суддя - Непочатих В.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 (головуючий суддя - Безименна Н.В., судді: Аліменко В.О., Кучма А.Ю.) у справі №825/132/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, у якому,з урахування уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № Ф-Ф-3 від 06.11.2015 станом на 31.10.2015 та № Ф-Ф-3 У від 06.11.2015 станом на 14.01.2016.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що контролюючим органом проведена перевірка з порушенням вимог податкового законодавства; оспорювані вимоги сформовані з порушенням вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, не містить усіх обов'язкових реквізитів; контролюючим органом не доведено встановлених у ході перевірки порушень.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судами попередніх інстанції у межах спірних правовідносин встановлено, що за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача, оформленої актом від 20.05.2015 №229/17/-НОМЕР_1 та встановлених в ході її проведення порушень (пункти 1, 2 частини першої статті 7, пункт 7 статті 8 Закону Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»), контролюючим органом 02.07.2015 сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від № Ф- на суму 65492,47 грн., № Ф- на суму 70541,97 грн. та прийняті рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 35562 грн., № на суму 7054,20 грн. Вказані податкові вимоги та рішення 02.07.2015 були надіслані позивачу поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак повернулись на адресу відправника з відмоткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». В подальшому, позивачу була направлена та вручена 28.12.2015 вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06.11.2015, в якій зазначено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 31.10.2015 становить 232661,61 грн. Сума боргу визначена у вимозі утворилась, в т.ч., внаслідок несплати визначених контролюючим органом грошових зобов'язань у вимогах та рішеннях прийнятих за наслідками проведеної перевірки. У зв'язку із тим, що сума заборгованості по ЄСВ в КОР платника зменшилася на 32 281,57 грн. і відповідно становила 200 380,04 грн., контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2015 №Ф-Ф-3У на суму 200 380,04 грн., яка в подальшому була пред'явлена до примусового виконання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем не спростовані встановлені у ході проведеної перевірки порушення вимог у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування; контролюючим органом у спосіб та у межах визначених законом повноважень сформовані оспорювані у даній справі вимоги, на підставі даних інформаційної системи фіскального органу.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просив Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанції неповно з'ясовані обставини справи. Вказує на те, що у перевіряємому періоді наймані працівники позивача перебували у відпустці без збереження заробітної плати, а отже єдиний внесок не нараховувався та не утримувався, оскільки відсутня база нарахування єдиного внеску; висновки перевіряючих ґрунтуються на припущеннях, оскільки акт перевірки не містить посилань на документи відповідно до яких проводилося нарахування (обчислення) єдиного внеску; контролюючим органом невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій. Таким чином, на переконання скаржника, контролюючим органом не доведено правомірність донарахування позивачу єдиного внеску за перевіряємий період, що безпідставно залишено судами попередніх інстанцій поза увагою.

У поданих до суду запереченнях на касаційну скаргу відповідач заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги, просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін,з посиланням на їх законність та обґрунтованість.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Позивач є платником єдиного внеску у розумінні статті 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (абз. 2 пункт 1 частина 1 статті 4).

За змістом частини другої статті 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно частини другої статті 9 цього Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в результаті проведеної перевірки та встановлених порушень, контролюючим органом 02.07.2015 були сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 65492,47 грн., №Ф- на суму 70541,97 грн., а також прийняті рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 35562 грн., № на суму 7054,20 грн. Вказані податкові вимоги та рішення 02.07.2015 були надіслані позивачу поштовою кореспонденцією, однак повернулись на адресу відправника з відмоткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

За змістом положень статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно абзаців сьомого та дев'ятого частини четвертої статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Доказів оскарження зазначених рішень суб'єкта владних повноважень, як і доказів сплати позивачем у добровільному порядку визначених контролюючим органом грошових зобов'язань матеріали справи не містять.

Судами попередніх інстанцій із даних особового рахунку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по платежу 71010000 встановлено, що станом на 31.08.2015 сума заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування становила 13465,46 грн., в подальшому в зв'язку з винесенням вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 65492,47 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 35562,23 грн., сума заборгованості збільшилась до 114520,16 грн. Так само, відповідно до даних особового рахунку по платежу 71040000 станом на 31.08.2015 сума заборгованості позивача складала 34359,22 грн., та у зв'язку з винесенням вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 70541,97 грн. і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 7054,20 грн., сума заборгованості збільшилась до 118141,45 грн., в т.ч. пеня 6186,06 грн.

У зв'язку з цим, контролюючим органом сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06.11.2015, в якій зазначено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 31.10.2015 становить 232661,61 грн. Вказана вимога отримана позивачем 28.12.2015.

При цьому, судами попередніх інстанцій вірно установлено, що за позивачем рахувалась заборгованість з 2012 року, у зв'язку із чим, кошти які сплачувались позивачем зараховувались у порядку календарної черговості їх виникнення, як-то передбачено частиною 6 статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».Позивач у порядку визначеному пунктом 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 про оскарження в судовому порядку вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-Ф-3 від 06.11.2015 контролюючий орган не повідомив, у зв'язку з чим та відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з врахуванням зменшення заборгованості на суму 32 281,57 грн., зарахованої в порядку черговості, відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2015 №Ф-Ф-3У на суму 200 380,04 грн., яка в подальшому була пред'явлена до примусового виконання.

Таким чином, дії контролюючого органу з формування оспорюваних у даній справі вимог відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обставини справи свідчать, що обчислення єдиного внеску було здійснено контролюючим органом на підставі поданих позивачем до органів доходів і зборів бухгалтерських та інших документів, в т.ч., наданих на запит контролюючого органу №5073/17-01-19 від 08.05.2015 супровідним листом від 13.05.2015 №38. Зазначене спростовує доводи касаційної скарги про те, що донарахування єдиного внеску відбулось без документального підтвердження.

Що стосується доводів про те, що працівники позивача у перевіряємому періоді перебували у відпустці без збереження заробітної плати, а отже відсутня база нарахування єдиного внеску то такі доводи не заслуговують на увагу, з огляду на те, що надання відпустки оформлюється відповідним наказом суб'єкта господарювання, в той час, таких матеріали справи не містять. Заяви працівників про надання відпусток свідчать лише про волевиявлення таких піти у відпустку.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга позивача не містить.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 у справі №825/132/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк