Справа № 804/3978/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2018 року Справа № 804/3978/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
01.06.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протравним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.01.2018 року №5-13 про визначення суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн. за 2016 рік, від 17.01.2018 року №6-13 про визначення суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн. за 2017 рік.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено:
- за даними, які знаходяться на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вартість транспортного засобу AUDI А7, рік випуску 2015, об'єм двигуна 2967 л.с, яким володіє позивач є нижчою, ніж вартісна межа 1033500,00 грн. та 1200000,00 грн.;
- таким чином, на думку позивача, об'єкт оподаткування відсутній;
- позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року адміністративний позов ОСОБА_5 було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом пяти днів з моменту отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви.
18.06.2018 року на виконання вищевказаної ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 року прийнято до провадження, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання у справі 11.07.2018 року о 13:15 год. та витребувано додаткові докази у відповідача.
10.07.2018 року від відповідача надійшли додаткові докази у справі на виконання ухвали від 18.06.2018 року.
11.07.2018 року у судовому засідання від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, з огляду на таке:
- відповідно до інформації наданої Міпекопомрозвитку для ДФС України, легковий автомобіль, із характеристиками, які притаманні транспортному засобу позивача, є в переліку автомобілів з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 1 січня 2016 року;
- оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача складає більше 1200 тис. грн. і автомобіль входить в інформацію ОСОБА_6 (перелік), то податковий орган правомірно визначив зобов'язання позивачу за 2017 рік;
- при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ДПІ діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим, податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та законними.
11.07.2018 року з метою забезпечення права сторін на подання відповіді на відзив та заперечень в судовому засіданні судом було оголошено перерву до 27.07.2018 року о 15:00 год.
13.07.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач додатково зазначив, що відповідач не надав до суду належних доказів вірності розрахунку вартості автомобіля позивача за 2016 та 2017 роки. Крім того, позивачем вказано на допущення відповідачем великої кількості помилок у відзиві, які, на його думку, свідчать про формальний підхід при підготовці відзиву та відсутність реальної доказової бази про наявність правопорушень з боку позивача.
27.07.2018 року у звязку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. на лікарняному адміністративну справу №804/3978/18 знято з розгляду та призначено 01.08.2018 року о 14:30 год.
01.08.2018 року судом оголошено перерву у судовому засіданні до 06.08.2018 року о 15:30 год.
06.08.2018 року представники сторін підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_5 є власником транспортного засобу марки AUDI, модель А7 3.0, тип: загальний легковий хетчбек-В, 2015 року випуску, дата реєстрації: 13.02.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, з обємом двигуна 2967 куб. см., тип пального: D, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СXX 825217, копія якого міститься у матеріалах справи.
17.01.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесено податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:
- №5-13, яким ОСОБА_5 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн. за податковий період 2016 рік;
- №6-13, яким ОСОБА_5 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000,00 грн. за податковий період 2017 рік.
Зазначені податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 25.01.2018 року, що підтверджується наданою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_5 звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргами від 15.02.2018 року вих.№02/1 та виих.№02/2, які надійшли до останньої та зареєстровані 27.02.2018 року за вхід.№2476/ФОП та вхід.№2477/ФОП відповідно. У вказаних скаргах позивач просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.01.2018 року форми «Ф» №5-13 та №6-13.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 13.03.2018 року продовжено строк розгляду вищенаведених скарг до 27.04.2018 року (включно).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 16.04.2018 року №5469/Р/99-99-11-02-01-14 зазначені податкові повідомлення-рішення було залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

01 січня 2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України введено новий транспортний податок.

Законом України 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року, зокрема підпункт 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 викладено в такій редакції: 267.2.1. об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної, який станом на 01.01.2016 становив 1 378 грн.

Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складали 1 033 500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн.

З 19.02.2016 року набрала чинності затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 ОСОБА_6 визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком (далі ОСОБА_6).

Відповідно до пункту 13 вищевказаної ОСОБА_6 відповідно до цієї ОСОБА_6 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 14 ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_6 забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість легкового автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач, пробіг.

ОСОБА_6 було розміщено на сайті (http://www.me.gov.ua/) електронний додаток, за яким можна розрахувати середньомісячну вартість легкового автомобіля.

Суд зазначає, що в порушення обовязку доказування відповідач не надав до суду розрахунку Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про вартість транспортного засобу станом на 01 січня 2016 року, на підставі якого можна визначити, що ОСОБА_5 є власником автомобіля, який, в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, є об'єктом оподаткування.

При цьому, наданий до матеріалів справи лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.07.2016 року вих.№3252-08/20315-03 на адресу ДФС України не може слугувати належним доказом вартість транспортного засобу позивача станом на 01 січня 2016 року, оскільки взагалі не містить вартості жодного з автомобілей.

Крім того, з наданого розрахунку вартості транспортного засобу марки: AUDI, модель: А7 Sportback, 3.0, внутрішнього згорання, дизель, рік випуску: 2015 станом на 06.12.2017 року також не дають змоги суду вартість транспортного засобу ОСОБА_5 станом на 01 січня 2016 року.

Суд також звертає увагу, що на час розгляду справи по суті скористатися формою, яка знаходиться на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України для визначення вартості автомобіля станом на 01.01.2016 року не є можливим, оскільки за посиланням http://www.me.gov.ua надаються лише дані на поточний 2018 рік.

Таким чином, оскільки Головним управління ДФС у Дніпропетровській області як суб'єктом владних повноважень, під час судового розгляду до матеріалів справи не надано належних доказів у підтвердження правильності визначення середньоринкової вартості вказаного автомобіля, суд приходить до висновку, що нараховане позивачу податковим повідомленням-рішенням зобов'язання з транспортного податку є незаконним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №803/252/17 (№К/9901/3300/17), від 07 червня 2018 року у справі №803/104/17 (№К/9901/39990/18).

За положеннями частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини пятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17.01.2018 року №5-13 підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про правомірності податкового повідомлення-рішення від 17.01.2018 року №6-13, суд звертає увагу на таке.

01 січня 2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року №1791-VIII та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, якими внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема в частині справляння транспортного податку.

Так, згідно з положеннями підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.12.2016 року №1791-VIII) обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Абзацом другим зазначеного підпункту, в редакції Закону України від 21.12.2016 року №1797-VIII, така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального (абзац другий підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267).

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII).

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Кодексу базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Кодексу податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

В порушення вищенаведених вимог оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено 17 січня 2018 року, тобто вже після 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Крім того, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складає 3200 гривень.

Отже, із набранням чинності вищевказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2017 року, власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 200 000 грн., є платниками транспортного податку.

Поряд із цим, статтею 8 Податкового Кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи підпункту 10.1.1 пункту 10.1 та пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до пункту 12.3 статті 12 Податкового Кодексу сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового Кодексу офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 статті 12 Податкового кодексу України.

Відповідно підпункту 12.3.4 статті 12 Податкового Кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Стаття 3 Бюджетного кодексу передбачає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Відповідно до Конституції України бюджетний період для Державного бюджету України за особливих обставин може бути іншим, ніж передбачено частиною першою цієї статті.

Особливими обставинами, за яких Державний бюджет України може бути затверджено на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період, є:

1) введення воєнного стану;

2) оголошення надзвичайного стану в Україні.

У разі затвердження Державного бюджету України на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період місцеві бюджети мають бути затверджені на такий самий період.

Тобто 2017 рік є плановим, в той час як 2018 рік є бюджетним.

Отже, виходячи із вищевикладених норм, змінені податки практично не можуть бути визнані обовязковими до сплати принаймні у 2017 році, адже місцеві ради не приймали, не могли прийняти та офіційно оприлюднити до 15 липня 2016 року рішення про встановлення таких податків і зборів у відповідному розмірі, оскільки зміни до Податкового кодексу України в частині встановлення транспортного податку, як уже зазначено вище, набрали законної сили тільки з січня 2017 року.

Водночас, пунктом 5 розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України встановлено, що органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Так, з вищевикладеного вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. Встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв є компетенцією відповідних місцевих рад.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» ухвалений 20 грудня 2016 року, а Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» 21 грудня 2016 року, тобто після 01 липня 2016 року.

До того ж, транспортний податок установлено в місті Дніпрі рішенням Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 12/18 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори», також в частині визначення обєкта оподаткування, платників податку, податкового періоду транспортного податку згідно статті 267 Податкового кодексу України.

Разом з тим, згідно з приписами підпунктів 4.1.4 та 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах як, зокрема, стабільність зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість вищевикладених норм, нормативно-правових актів, суд прийшов до висновку про наявність неоднозначного (множинного) тлумачення прав та обовязків платників податків в спірних правовідносинах.

Таким чином, суд зазначає, що визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік суперечить принципу стабільності, визначеного статтею 4 Податкового кодексу України.

У зв'язку з викладеним, застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, з урахуванням вищенаведених приписів чинного законодавства України, правила стосовно визначення податкового зобовязання щодо транспортного податку у розмірі 25 000 гривень за легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, які встановлені статтею 267 цього Кодексу, не підлягали застосовуванню раніше 2018 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено ОСОБА_6 визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, якою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до обєктів оподаткування транспортним податком. ОСОБА_7 набрала чинності 19 лютого 2016 року.

21 червня 2017 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до ОСОБА_7 визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів» №428 внесені зміни до вищевказаної методики, які набрали чинності 24 червня 2017 року.

За положеннями пункту 2 вказаної ОСОБА_7, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 року №428, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г/100), де Цн ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576).

Відповідно до пункту 3 зазначеної ОСОБА_7 джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).

Пунктом 4 ОСОБА_7 із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 року №428, визначено, що інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, обєму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до ОСОБА_6.

Згідно з пунктом 13 вказаної ОСОБА_6, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 року №428, ОСОБА_6 відповідно до цієї ОСОБА_6 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті ОСОБА_6 інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки обєкта оподаткування транспортним податком, ОСОБА_6 за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Пунктом 14 ОСОБА_6 із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 року №428, передбачено, що ОСОБА_6 забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна та тип пального.

Таким чином, суд зазначає, що правомірними є посилання позивача, що станом 01 лютого 2017 року норми ОСОБА_6 визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів ще не були чинними, а відтак, на офіційному веб-сайті ОСОБА_6: http://www.me.gov.ua/ до 01 лютого 2017 року податково (звітного) року взагалі не могло бути розміщено інформації згідно з переліком легкових автомобілів, який повинен містити такі данні щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна та тип пального.

Стосовно витягу з веб-сайту ОСОБА_6, який наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву, суд звертає увагу, що вказаний витяг датований 06.12.2017 року, у звязку з чим, як вже було зазначено судом вище, не приймається судом до уваги як доказ у справі.

Суд зазначає, що наведене суперечить вимогам підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

При цьому, пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Поряд із цим, відповідно до положень статі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-VI суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Серков проти України» та «Щокін проти України» встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року на підставі того, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що, в свою чергу, призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також необхідності використання рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд прийшов до висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 25 000,00 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18 січня 2018 року у справі №К/9901/2107/17 (№813/1701/17), від 14 лютого 2018 року у справі №К/9901/1702/17 (№826/8623/16), від 13 лютого 2018 року у справі №К/9901/1997/17 (№826/16171/16).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачений ОСОБА_5 при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 30.05.2018 року №0.0., підлягає стягненню з Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 (місце проживання: 49000, м.Дніпро, вул. 40 років Комсомолу, буд. 132; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39394856) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17 січня 2018 року №5-13 про визначення ОСОБА_5 суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн. за 2016 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17 січня 2018 року №6-13 про визначення ОСОБА_5 суми податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25 000,00 грн. за 2017 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення згідно з вимогами частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складений 13 серпня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1