Справа № 826/5932/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5932/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

представника позивача Дьяконової О.М.,

представника відповідача Борозни М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Фармлогістика" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Келеберда В.І.) у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Фармлогістика" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Фармлогістика" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві , у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.04.2017 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що аналіз даних оборотно-сальдових відомостей по всім рахункам та регістрів бухгалтерського обліку за 2013-2014 р.р., на які посилається відповідач в Акті перевірки, свідчить, що позивачем правильно задекларовано різницю між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізованої іноземної валюти та різницю між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці за 2013 рік у розмірі 536 949 грн., та, відповідно, за 2014 рік у розмірі 3 839 024 грн., а тому твердження відповідача про порушення ПП «Фармлогістика» п.п. 153.1.1, п.п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 ПК України є необґрунтованими. Також зазначено, що заявка не є первинним документом і не підтверджує факту здійснення господарської операції, та ані законом, ані договором не визначено обов'язковість оформлення заявки у письмовому вигляді. Щодо висновку суду про те, що калькуляція витрат кур'єра про виконання завдань, затверджених замовником або іншої інформації по фактично понесеним кур'єром витрат по наданню послуг, обумовлена договором від 30.04.2014 №1, зазначено апелянтом, що у п. 4.5 Договору кур'єрських послуг зазначено, що на вимогу замовника кур'єр надає розшифровану калькуляцію витрат по наданню кур'єрських послуг, а словосполучення «на вимогу» означає право, а не обов'язок позивача вимагати калькуляцію витрат у ФОП ОСОБА_5

21.02.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки таке є законним та обґрунтованим.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС ум. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Фармлогістика» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, за результатом якої складено акт від 21.12.2016 року №530/26-15-14-02-02/36311997 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем: пп. 153.1.1, пп. 153.1.1 п. 153.1 ст 153, пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст 134, п. 138.2, п. 138.5, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст 139, пп. 145.1.2 п. 145.1 ст 145, п. 146.12 ст 146 Податкового кодексу України, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 860/4153 та заниження податку на прибуток на загальну суму 407 461 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.04.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 458 486 грн. (за основним платежем 366 789 грн. за штрафним (фінансовими) санкціями 91 697 грн.).

За результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення скарги залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України.

Щодо висновку відповідача про порушення позивачем пп. 153.1.1, пп. 153.1.1 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 135.5.4 ст. 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України) інші доходи включають, зокрема: доходи визначені відповідно до ст. 153 цього Кодексу.

Згідно п. 153.1.1 п. 153. 1 ст. 153 ПК України доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у частині їхньої вартості, що не була сплачена в попередніх звітних податкових періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких доходів згідно з цим розділом, а в частині раніше отриманої оплати за курсом, що діяв на дату її отримання.

Відповідно до пп.153.1.2 п. 153.1 ст. 153 ПК України витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такого придбання, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати.

Підпунктом 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 ПК України визначено, що визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

У разі здійснення операцій з продажу іноземної валюти та банківських металів до складу доходів або витрат платника податку відповідно включається позитивна або від'ємна різниця між доходом від продажу та балансовою вартістю такої валюти, металів.

У разі придбання іноземної валюти до складу відповідно витрат або доходів звітного періоду включається позитивна або від'ємна різниця між курсом іноземної валюти до гривні, за яким придбавається іноземна валюта, та курсом, за яким визначається балансова вартість такої валюти.

Також до витрат відносяться витрати на сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти за гривню та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з придбанням іноземної валюти.

Термін "балансова вартість іноземної валюти" для цілей цього підпункту означає вартість іноземної валюти, визначену за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, на дату звітного балансу або на дату здійснення операції залежно від того, яка дата настала пізніше.

З акту перевірки вбачається, що позивачем подано відповідачу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік із показником у рядку 03 ІД декларації «Інші доходи» 536 949 грн., в тому числі різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці в сумі 526 024 грн. та інші доходи 10 924 грн.

З акту перевірки вбачається, що до перевірки позивачем надано оборотно-сальдову відомість по всім рахункам та регістри бухгалтерського обліку за 2013 рік згідно яких:

Рах 711 Дохід від реалізації іноземної валюти складає 26 837 821 грн., рах 714 дохід від операційної курсової різниці складає 1 178 220 грн., рах 73 Інші фінансові доходи складають 10 924 грн., рах 942 собівартість реалізованої іностранної валюти - 26 378 934 грн., рах 945 витрати від операційної курсової різниці - 1 084 564 грн.

Різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізації іноземної валюти складає 458 887 грн.; різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці складає 93 656 грн., отже різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізованої іноземної валюти та різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці складає 552 543 грн.

З огляду на викладене вбачається, що різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізованої іноземної валюти та різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці занижено на 26 519 грн. (задекларовано позивачем 536 949 грн., а за результатом перевірки 552 519 грн.).

Позивачем подано відповідачу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік із показником у рядку 03 ІД декларації «Інші доходи» в загальній сумі 3 855 725 грн., в тому числі різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізованої іноземної валюти та різницю між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці в сумі 3 839 024 грн. та інші доходи 16 700 грн.

З акту перевірки вбачається, що до перевірки позивачем надано оборотно-сальдову відомість по всім рахункам та регістри бухгалтерського обліку за 2014 рік згідно яких:

Рах 711 Дохід від реалізації іноземної валюти складає 20 778 146 грн., рах 714 дохід від операційної курсової різниці складає 12 082 956 грн., рах 73 Інші фінансові доходи складають 16 700 грн., рах 942 собівартість реалізованої іностраної валюти - 20 565 383 грн., рах 945 витрати від операційної курсової різниці - 8 243 931 грн.

Різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізації іноземної валюти складає 212 762 грн.; різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці складає 3 839 025 грн., отже різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізованої іноземної валюти та різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці складає 4 051 787 грн.

З огляду на викладене вбачається, що різниця між доходом від реалізації іноземної валюти та собівартістю реалізованої іноземної валюти та різниця між доходом від операційної курсової різниці та витратами від операційної курсової різниці занижено на 212 762 грн. (задекларовано позивачем 3 839 024 грн., за результатом перевірки 4 051 787 грн.).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, обов'язку відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондує обов'язок позивача, спростувати такі доводи відповідача.

Однак, на спростування висновків контролюючого органу жодних належних доказів позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, висновок відповідача про порушення позивачем пп. 153.1.1, пп. 153.1.1 п. 153.1 ст. 153 ПК України знайшов підтвердження під час вирішення справи.

Щодо висновку про порушення позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, п. 138.5, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 145.1.2 п. 145.1 ст. 145, п. 146.12 ст. 146 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено договір від 30.04.2014 року №1 про надання кур'єрських послуг (а.с.101-104).

З акту перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_5 виписано позивачу акти здачі-приймання робіт від 30.05.2014, від 30.06.2014, від 31.07.2014, від 29.08.2014, від 30.09.2014, від 31.10.2014, від 28.11.2014, від 12.12.2014, від 31.12.2014 на загальну суму 310 309 грн.

В акті перевірки зазначено, що у наданих до перевірки актах здачі-приймання виконаних робіт за 2014 рік зазначено: дату акта, прізвище, ім'я по батькові, та, що кур'єр виконав всі необхідні послуги в повному обсязі і обумовлені терміни. Надані акти здачі прийняття робіт не містять даних щодо обсягів та змісту падання послуг, інформацію по фактично понесених витратах щодо надання кур'єрських послуг, та не відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ (далі - Закон України № 996-ХІУ) та складені з порушенням норм 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облік)», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, оскільки неможливо встановити, в якому обсязі виконані послуги (роботи), які матеріали використовувалися та як визначалися й вираховувалися їхні вартісні показники.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 138.2 . 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Які це будуть витрати, залежить від того, що саме доставляє кур'єр: якщо документацію і пошту, то така винагорода належатиме до адміністративних витрат (абз. «г» пп. 138.10.2 ПК України), а якщо товари покупцям - то до збутових витрат (абз. «е» пп. 138.10.3 ПК України).

Відповідно до п. 138.5 ст. 138 ПК України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, згідно п. 2.6 Договору щодо надання кур'єрських послуг №1 від 30.04.2014 документами, що є підставою для надання кур'єрських послуг є заявка про надання кур'єрських послуг у якій зазначається термін їх надання.

У п. 4.5 Договору щодо надання кур'єрських послуг №1 від 30.04.2014 зазначено, що на вимогу Замовника Кур'єр надає розшифровану калькуляцію витрат по наданню кур'єрських послуг.

Разом з тим, відповідно до п. 4.2 Договору щодо надання кур'єрських послуг №1 від 30.04.2014 вартість кур'єрських послуг, наданих Замовнику, розраховується помісячно та фіксується наприкінці поточного місяця у Акті виконаних робіт.

В Акті перевірки зазначається, що «Розділ акта приймання-передачі послуг, в якому викладено суть господарської операції, має за змістом відповідати даним договору про надання кур'єрських послуг і даним звіту (розшифровану калькуляцію витрат) по наданню кур'єрських послуг. Крім того, в актах здачі-приймання робіт має бути зазначено в чому виражено їх результат».

Колегія суддів зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти виконаних робіт/ наданих послуг тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 820/1763/16 (адміністративне провадження №К/9901/19439/18).

З акту перевірки вбачається, що до перевірки позивачем не надано заявок про надання послуг та калькуляції витрат кур'єра при виконання завдань, затверджених замовником або іншої інформації по фактично понесеним кур'єром витрат по наданню послуг, наявність яких обумовлена договором від 30.04.2014 №1, а тому позивачем не надано належних доказів (складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинних бухгалтерських документів) виконання договору від 30.04.2014 №1.

Також, в матеріалах справи відсутні відповідні акти здачі-приймання робіт, які надавалися контролюючому органу під час перевірки, і позивачем таких суду апеляційної інстанції не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, головному бухгалтеру підприємства вручено лист від 07.10.2016 про надання письмових пояснень та завірених належним чином копій первинних документів по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_5, однак, посадові особи не надали письмових пояснень та завірених належним чином копій первинних документів, про що складено акт від 05.10.2016 № 474/26-154-14-02-02 відмови у наданні письмових пояснень та калькуляції витрат по наданню кур'єрських послуг, які передбачені договором.

На думку колегії суддів, позивачем не надано належних доказів (складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинних бухгалтерських документів) виконання договору від 30.04.2014 №1, отже висновок відповідача про порушення позивачем пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, п. 138.5, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 145.1.2 п. 145.1 ст. 145, п. 146.12 ст. 146 ПК України є обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що в даному випадку ним виконано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Фармлогістика" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко