Справа № 813/4910/14
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4496/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (головуючий суддя Мричко Н.І., м.Львів, повний текст рішення складено 12.11.2018)по справі за адміністративним позовом Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до публічного акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (на даний час головне управління ДФС у Львівській області) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» в якому просила стягнути з відповідача на користь державного бюджету кошти в розмірі 53275,16 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено, стягнуто в дохід державного бюджету кошти з рахунків приватного акціонерного товариства «Львівський хлібозавод №1» в розмірі 53275 грн 16 коп.

Не погодившись з таким рішення суду першої інстанції публічне акціонерне товариство «Львівський хлібзавод №1» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що податковий борг відповідача виник внаслідок несплати податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 35492,18 грн, визначеного податковим повідомленням-рішенням за № 29486/10 від 05.12.2013 та податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 17782,98 грн, визначеного податковим повідомленням-рішенням за № 29486/10 від 05.12.2013. Однак, в матеріалах справи відсутні податкові повідомлення-рішення за № 29486/10 від 05.12.2013 на суму 35492,18 грн та повідомлення-рішення за № 29486/10 від 05.12.2013 на суму 17782,98 грн на вимогу ухвали суду позивачем такі не надані. При цьому, позивачем надано інтегровані картки платника податків по Філії «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод №1», де чітко вказано підставу виникнення податкового боргу - податкові повідомлення-рішення № 29486/10 від 05.12.2013.

Наказ Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 «Про затвердження Порядку ведення органами Міністерства доходів у зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів» було прийнято 05.12.2013, але він набрав чинності 28.02.2014 і тому не міг бути застосований до спірних правовідносин.

Крім того, наказ від 05.12.2013 № 765 не регулює порядок складання та направлення податкових повідомлень-рішень. Таким чином, судом застосовано нормативно-правовий акт який не підлягає застосуванню і у відповідності до ч. 2 ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції не взято до уваги та не застосовано норми права Наказу МФУ від 28.12.2012 №1236 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», яким врегульовано складання та направлення податкових повідомлень-рішень. Даним порядком врегульовано також порядок присвоєння номерів податковим повідомленням-рішенням.

Отже, суд першої інстанції не застосував нормативно-правовий акт, який підлягає застосуванню, що відповідно до ч.2 ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Пунктом 74. Рішення від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини визначив, що «Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків».

Судом взято до уваги та обґрунтовано ухвалені рішення, посилаючись на неналежні докази, зокрема, на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 року у справі №29486/10, вказавши, що сума податкового боргу у розмірі 53 275,16 гривень узгоджена згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 року у справі №29486/10 за позовом ВАТ «Львівський хлібозавод №1» до Державної податкової інспекції в Залізничному районі м. Львова, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2008 року №/0/25692 та №/0/25693. При цьому ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р. у справі №29486/10 не стосуються предмету доказування. Згідно неї залишено в силі податкові повідомлення - рішення від 28.11.2008 р. № /1/35615 в сумі 37 232,7 грн та № /1/35616 в сумі 17 826,00 грн, тобто на загальну суму у розмірі 55 058,70 грн, а не у розмірі 53 275,16 грн

У відзиві на апеляційну скаргу Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2008 ДПІ у Залізничному районі м. Львова складений Акт № 1505/23-3/34943017 «Про результати виїзної перевірки Філії «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод №1» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.03.2007 по 31.03.2008. На підставі Акта перевірки від 15.08.2008 № 1505/23-3/34943017, ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийняті податкові повідомлення - рішення, а саме: податкове повідомлення-рішення від 28.08.2008 № /0/25693, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток на загальну суму 88857,70, в тому числі за основним платежем - 65511,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 23346,70 грн; податкове повідомлення-рішення від 28.08.2008 № /0/25693, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість на загальну суму 18826,50, в тому числі за основним платежем - 12551,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 6275,50 грн. Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, Філія «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод №1» оскаржила такі в адміністративному порядку. За результатами адміністративного оскарження, ДПІ у Залізничному районі м. Львова, 10.11.2008 прийняла рішення про результати розгляду первинної скарги № 33275/10/25-005/230, згідно з яким залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 28.08.2008 № /0/25692 та № /0/25693, а скаргу Філії «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод №1» - без задоволення. Разом з тим, прийняті податкові повідомлення-рішення № /1/35615 та № /1/35616 від 28.08.2011, згідно з якими залишені суми нарахованих зобов'язань відповідно до податкових повідомлень-рішень від 28.08.2008 № /0/25692 та № /0/25693.

Філія «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод № 1» оскаржила податкові повідомлення-рішення від 28.11.2008 № /1/35615 та № /1/35616 в судовому порядку. Під час розгляду справи за позовом Філія «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод № 1», суд у справі № 10360/08/1370, у відповідності до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України допустив належного відповідача - ВАТ «Львівський хлібозавод № 1», оскільки Філія «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод № 1» не мала статусу юридичної особи. 21.06.2010 Львівським окружним адміністративним судом у справі № 2а-10360/08/1370 прийнята постанова(залишена ухвалою Львівського апеляційної адміністративного суду від 05.12.2013 без змін), згідно з якою адміністративний позов Філії «Фірмова торгівля» ВАТ «Львівський хлібозавод № 1» задоволено частково, скасовано податкове повідомлення - рішення № /1/35615 від 28.11.2008 в частині визначення податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 51625,00 грн, з яких основний платіж 35000,00 грн та штрафні (фінансові) санкції - 16625,00 грн, скасовано податкове повідомлення - рішення № /1/35665 від 28.11.2008 в частині визначення податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1000,50 грн, з яких основний платіж 667,00 грн та штрафні (фінансові) санкції - 333,50 грн.

Сума податкового боргу з податку на прибуток становила 37232,70 грн (88857,70 грн - сума грошового зобов'язання, визначена у відповідності до податкового повідомлення-рішення від 28.11.2008 № /1/35615) - 51625,00 грн (сума грошового зобов'язання, скасована відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2003 у справі № 29486/10) = 37232,70 грн). Разом з тим, згідно з інтегрованими картками, у відповідача обліковувалась переплата в сумі 1740,52 грн. З урахуванням наведених обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з податку на прибуток в сумі 35492,18 грн (37232,70-1740,52=35492,18 грн).

Щодо суми заборгованості з податку на додану вартість, то суд першої інстанції виходив з того, що така після узгодження на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 № 29486/10 становила 17826,00 грн (18826,50 грн (первинна сума грошового зобов'язання, визначена у відповідності до податкового повідомлення-рішення від 28.11.2008 № /1/35615) -1000,50 грн (сума грошового зобов'язання, скасована відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2003 у справі № 29486/10) = 17826,50 грн). Згідно з інтегрованими картками, у відповідача обліковувалась переплата в сумі 43,02 грн (арк. справи 43). Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з податку на додану вартість в сумі 17782,98 грн

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до пункту 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п. 16.1.4. статті 16 ПК України).

Згідно з пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3. статті 57 ПК України).

Згідно з пунктами 59.1, 59.5 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом першої інстанції також з'ясовано, що з метою погашення заборгованості відповідно до статті 59 Податкового кодексу України, контролюючим органом складено та надіслано відповідачу у справі податкову вимогу форми «Ю» від 04.04.2014 № 1723-5 на загальну суму 53492,18 грн, в тому числі за платежами: податок на прибуток підприємств (код бюджетної класифікації 11021000) на суму 35492,18 грн та податок на додану вартість (код бюджетної класифікації 14010100) на суму 17782,98 грн. У матеріалах справи відсутні відомості, що заборгованість відповідача до моменту розгляду справи переривалась, або є погашеною Відповідачем у справі.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків (пункт 95.4 статті 95 ПК України).

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки є підставними та обґрунтованими позовні вимоги Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про стягнення з ПрАТ «Львівський хлібозавод № 1» узгодженої податкової заборгованості по платежах податку на прибуток та податку на додану вартість на загальну суму 53275,16 грн.

З врахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують високі в суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року по справі № 813/4910/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

І.В. Глушко

повний текст складено 26.02.2019