Справа № 160/449/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року Справа № 160/449/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняВербного Д,С.
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-фінансова група» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,-
16.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-фінансова група» (далі ТОВ «Будівельно-фінансова група», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову №1975/510/НП/ТД-ФС/769 від 04.12.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами на ТОВ «Будівельно-фінансова група» у розмірі 446760,00 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову №ДН1975/510/НП/АВ/ІП-ФС/770 від 04.12.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами на ТОВ «Будівельно-фінансова група» у розмірі 3723,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова винесена на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про порушення вимог трудового законодавства, яке полягало у відсутності трудових договорів з найманими фізичними особами. Позивач зазначає, що між ТОВ «Будівельно-фінансова група» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено цивільно-правові договори, за умовами яких, фізичні особи (виконавці) зобовязувались виконати на користь ТОВ «Будівельно-фінансова група» (замовника) певні роботи, обумовлені договором за визначену винагороду. При цьому, виконавець надає послуги на власний ризик та не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Оскільки висновки відповідача, які зазначені в акті перевірки, зроблені без урахування всіх істотних обставин, прийняті постанови про накладення штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 21.01.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
18.02.2019 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що оскаржувані постанови є законними та обґрунтованими, оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовної заяви з огляду на викладені у відзиві обставини.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи видно, що на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 01.11.2018 №330 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Криворізькому регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_7 в період з 07.11.2018 по 12.11.2018 проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин ТОВ «Будівельно-фінансова група».
За результатами інспекційного відвідування складений ОСОБА_8 інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ДН1975/1510/НП/АВ від 12.11.2018, яким встановлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, та вимог Порядку повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
На підставі ОСОБА_8 №ДН1975/1510/НП/АВ від 12.11.2018 відповідачем прийнято постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №1975/510/НП/ТД-ФС/769 від 04.12.2018 та №ДН1975/510/НП/АВ/ІП-ФС/770 від 04.12.2018.
Не погоджуючись з прийнятими постановами, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).
В даному випадку Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 (далі -Порядок №295).
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст.3 Закону №877-V).
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Інспекційні відвідування проводяться, зокрема за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5 п.5 Порядку №295).
Згідно п.п.8, 9 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Таким чином, з правового аналізу вищезазначеної норми права випливає, що трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.
За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.
Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.
Оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд дійшов переконання, що сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. При цьому сторони дотримались обов'язкової вимоги щодо письмової форми договору.
Як встановлено судом, між ТОВ «Будівельно-фінансова група» (замовник) та фізичними особами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (виконавці) укладено цивільно-правові договори від 01.08.2018 №13, №14, №15, №16 (далі Договір).
Відповідно до п. 1.1 укладених Договорів, виконавець зобовязується виконувати допоміжні (підсобні) роботи (РЗФ-2 ІНГЗК) з 01.08.2018 до 31.10.2018, які доручено йому замовником. Виконавець надає послуги на свій ризик, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, тощо.
Згідно з п. 2.2 укладених Договорів, оплата здійснюється впродовж 7 календарних днів після здачі актів приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до п. 3.2 укладених Договорів, здавання-приймання наданих послуг здійснюється після закінчення кожного звітного періоду та оформляється актом, який підписується сторонами протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.
Відповідно до п. 8.1 укладених Договорів, строк дії Договорів з 01.08.2018 по 31.10.2018.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.
Суд зазначає, що оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актами прийому наданих послуг, а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.
На підтвердження вказаного факту позивачем надано: акт №1 здавання-приймання робіт згідно договору№13 від 01.08.2018; акт №2 здавання-приймання робіт згідно договору№13 від 01.08.2018; акт №3 здавання-приймання робіт згідно договору№13 від 01.08.2018; акт №1 здавання-приймання робіт згідно договору№14 від 01.08.2018; акт №2 здавання-приймання робіт згідно договору№14 від 01.08.2018; акт №3 здавання-приймання робіт згідно договору№14 від 01.08.2018; акт №1 здавання-приймання робіт згідно договору№15 від 01.08.2018; акт №2 здавання-приймання робіт згідно договору№15 від 01.08.2018; акт №3 здавання-приймання робіт згідно договору№15 від 01.08.2018; акт №1 здавання-приймання робіт згідно договору№16 від 01.08.2018; акт №2 здавання-приймання робіт згідно договору№16 від 01.08.2018; акт №3 здавання-приймання робіт згідно договору№16 від 01.08.2018.
Також, суд зауважує, що у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.
Враховуючи предмет укладеного договору та поняття трудового договору, аргументи відповідача про трудовий характер відносин між ТОВ «Будівельно-фінансова група» та фізичними особами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.
Таким чином, висновки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про порушення ТОВ «Будівельно-фінансова група» ч. 3 ст. 24 КЗпП України є помилковими, а тому прийнята на підставі цих висновків постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №1975/1510/НП/АВ/ТД-ФС/769 від 04.12.2018 є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.
Стосовно постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1975/1510/НП/АВ/ІП-ФС/770 від 04.12.2018, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 1 Порядку повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджений Постановою КМУ від 17.06.2015 №413, повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.
Тобто, роботодавець зобовязаний повідомити органи ДФС про прийняття працівника до того, як він приступить саме до виконання роботи, а не після укладення з ним трудового договору.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_9 прийнятий на роботу 19.06.2018, дата початку роботи 21.06.2018, повідомлення направлено та прийнято органами ДФС о 08:16:17 год. 21.06.2018.
Робочий день починається о 10:00 год., тобто фактично працівник приступив до виконання роботи після отримання органами ДФС інформації про його прийняття.
Також, працівник ОСОБА_8 був прийнятий на роботу 16.10.2018, повідомлення направлено та прийнято органами ДФС о 13:11:35 год. 17.10.2018, дата початку роботи 17.10.2018 о 19:00 (2-га зміна) після проходження інструктажу з охорони праці, тобто фактично працівник приступив до виконання роботи після отримання органами ДФС інформації про його прибуття.
Таким чином, враховуючи те, що фактично повідомлення про прийняття зазначених працівників на роботу направлено та отримано органами Державної фіскальної служби до початку їх роботи за укладеними договорами, суд робить висновок, що прийнята Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області постанова про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН1975/1510/НП/АВ/ІП-ФС/770 від 04.12.2018 2018 є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №1975/510/НП/ТД-ФС/769 від 04.12.2018 та №ДН1975/510/НП/АВ/ІП-ФС/770 від 04.12.2018 прийняті Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області протиправно, а відтак підлягають скасуванню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову №1975/510/НП/ТД-ФС/769 від 04.12.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами на ТОВ «Будівельно-фінансова група» у розмірі 446760,00 грн.;
Визнати протиправною та скасувати постанову №ДН1975/510/НП/АВ/ІП-ФС/770 від 04.12.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами на ТОВ «Будівельно-фінансова група» у розмірі 3723,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1