Справа № 820/5785/17
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 р. № 820/5785/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Чернишук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016, прийняте Державною податковою інспекцією в Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області;

- визнати протиправною та скасувати вимогу №375-17 від 12.01.2017 щодо сплати податкового боргу у розмірі 24998,07 грн, прийняте Державною податковою інспекцією в Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 по справі № 820/5785/17 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № 4306-13 від 24.05.2016 та податкову вимогу №375-17 від 12.01.2017, прийняті Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Постановою Верховного суду України від 09.10.2018 касаційну скаргу Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2018 у справі №820/5785/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до постанови Верховного суду України від 09.10.2018 під час нового розгляду даної справи суду необхідно з'ясувати належність транспортного засобу позивача до об'єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік шляхом встановлення року випуску автомобіля та його середньоринкової вартості на підставі інформації Мінекономрозвитку наданої контролюючому органу щодо транспортних засобів, які в силу підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

28 листопада 2018 року справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення про скасування податкового повідомлення-рішення - прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 07.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, а тому вважає, що воно підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що позивач в силу статті 267 Податкового кодексу України є платником транспортного податку, а наявний у нього на праві власності автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником транспортного засобу марки "BMW" модель "Alpina В-5" (BMW 5-Series Sedan), 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 куб. см., номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Київською об`єднаною державною податковою інспекцією м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016, яким відповідно до п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок в розмірі 25000,00 грн за 2016 рік.

Крім того, контролюючим органом винесено податкову вимогу №375-17 від 12.01.2017 про сплату податкового боргу в розмірі 24998,07 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким викладено у новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України та введено в Україні новий місцевий податок на майно транспортний податок.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Водночас, 24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", що набрав чинності 01 січня 2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 24 грудня 2015 року № 909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону №909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Враховуючи те, що Законом України №909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, суд зазначає, що з 1 січня 2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік"). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складали 1033500 грн.

Відтак, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абзац другий підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, на підставі підпункту 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, була затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (в подальшому - Методика).

Середньоринкова вартість автомобіля, як зазначено в п. 2 Методики, розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі за текстом - Порядок), ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 р. N 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сер = Цн * (Г/100) * (1 ± (Гк /100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

В додатку 2 до Порядку вказано, що нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів складає 27 тис. км., а також наводиться таблиця значень коефіцієнта коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом і транспортних засобів.

Відповідно до пункту 12 Методики коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Відповідно до п.13 Методики, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Таким чином, при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом використовується інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.

Суд зазначає, що Мінекономіки розраховує та подає ДФС інформацію про автомобілі в період з 10 січня до 1 лютого базового податковою періоду.

В той же час, постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, якою була затверджена Методика, набрала чинність 19.02.2016, що унеможливлює виконання приписів пунктів 4, 13 Методики у встановлені в ній строки.

Представником контролюючого органу надано лист Мінекономрозвитку від 06.07.2016 вих.№3252-08/20315-03, отриманий Державною фіскальною службою.

Згідно вказаного листа Мінекономрозвитку України на виконання пункту 13 Методики , затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66, відповідачу надано інформацію щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" станом на 1 січня 2016 року.

У додатку №1 до листа Мінекономрозвитку України від 06.07.2016 вих.№3252-08/20315-03 наведена інформація щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП "Держзовнішінформ".

Серед переліку транспортних засобів у Додатку №1 зазначений автомобіль: BMW 5-Series Sedan, 4.4, внутрішнього згорання, бензин, строк експлуатації легкового автомобіля до 4 років.

При цьому посилання відповідача на лист Мінекономрозвитку від 06.07.2016 вих.№3252-08/20315-03 не приймаються до уваги, оскільки вказаний лист надійшов до контролюючого органу після прийняття податкового повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016, таким чином інформація щодо належного позивачу автомобіля, на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення була відсутня.

Суд також вважає необґрунтованим посилання відповідача на скріншот з сайту Міністерства, на якому здійснено розрахунок вартості транспортного засобу позивача за такими критеріями: марка: BMW 5-Series Sedan, 4.4, внутрішнього згорання, бензин, рік випуску: 2012, оскільки вказаний розрахунок проведено у 2018 році, з урахуванням зміни методики визначення середньоринкової вартості автомобілів.

Доказів проведення розрахунку у 2016 році та отримання відповідної інформації до прийняття податкового повідомлення-рішення відповідачем до суду не надано.

Вказана позиція також викладена у постановах Верховного суду від 13.03.2018 по справі № 826/19300/16 та від 24.01.2018 по справі № 816/163/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач на виконання положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, не надав суду належних та допустимих доказів визначення середньоринкової вартості транспортного засобу позивача для розрахунку податкового зобов'язання у травні 2016 року, визначив середньоринкову вартість автомобіля позивача у 2016 році без врахування дійсних характеристик автомобіля позивача відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, на виконання постанови Верховного суду України від 09.10.2018 судом з'ясовано, що транспортний засіб позивача не належить до об'єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги №375-17 від 12.01.2017 щодо сплати податкового боргу у розмірі 24998,07 грн, суд зазначає що вона є похідною та не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлена протиправність податкового повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, врахувавши висновки Верховного суду України від 09.10.2018, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) до Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, код 39893720) про скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4306-13 від 24.05.2016, прийняте Державною податковою інспекцією в Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №375-17 від 12.01.2017 щодо сплати податкового боргу у розмірі 24998,07 грн, прийняте Державною податковою інспекцією в Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської об`єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, код 39893720).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних