Справа № 400/2579/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2579/18

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2018р. по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018р. ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулося в суд із адміністративним позовом до ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області, УДВС ГТУЮ у Миколаївській області, в якому просило скасувати постанову від 4.10.2018р. ВП №56597351 про накладення штрафу у розмірі 5100грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 4 жовтня 2018р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області Кшевінською І.М. в межах примусового виконання виконавчого листа за №814/385/18 від 21.05.2018р. прийнято постанову ВП №56597351 про накладення адміністративного штрафу на ГУ ПФУ в Миколаївській області у розмірі 5 100грн..

Позивач зазначає, що на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2, в результаті чого розмір пенсії не збільшився, тому у позивача відсутня заборгованість з виплати пенсію ОСОБА_2, а відтак, рішення суду пенсійним органом виконано в повному обсязі, тому постанову про накладення штрафу слід скасувати.

Посилаючись на вказане просило позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2018р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони були сповіщені по час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що головне управління ПФУ в Миколаївській області доказів виконання рішення суду по справі №814/385/18 не надало. Правових підстав не виконувати рішення суду встановлено не було, тому суд вважав, що виконавчою службою правомірно накладено на боржника штраф.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.06.2018р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №814/385/18, виданого 21.05.2018р. Миколаївським окружним адміністративним судом, яким зобов'язано ГУПФ України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, та зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У липні 2018р. виконавча служба отримала листа від ГУ ПФУ у Миколаївській області за №5257/08 від 9.07.2018р., в якому пенсійний орган зазначив, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.04.2018р. у справі за №814/385/18 виконано у добровільному порядку та надав ДВС лист, який підтверджує, що перерахунок пенсії ОСОБА_2 здійснено 1.06.2018р..

В подальшому, 4.10.2018р. головний державний виконавець прийняв постанову про накладення на ПФУ штраф в сумі 5 100грн. за невиконання рішення суду, оскільки згідно листа ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії за вислугу років. Однак, виплату перерахованого розміру пенсії не здійснено. Крім того, ГУ ПФУ не зазначено в листі суму доплати пенсії за результатами здійсненого перерахунку за період з 1.01.2016р..

Перевіряючи законність та обґрунтованість постанови УДВС про накладення штрафу на позивача за невиконання судового рішення в повному обсязі, судова колегія виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами ст.129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до пп.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. № 5-рп/2013, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., виконання судового рішення є невід'ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З метою підвищення ефективності діяльності органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів та забезпечення належної реалізації завершальної стадії судового розгляду, - примусового виконання рішень, законодавчим органом 02.06.2016р. прийнято ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII).

Частиною 1 ст.1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VІІ встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п.16 ч.2 ст.18 Закону № 1404-VIII в межах виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону № 1404-VIII, сторони виконавчого провадження зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

У відповідності до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені правові норми, судова колегія вважає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

У позовній заяві пенсійним органом не заперечується факт невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в частині виплати донарахованої суми, і зазначається, що така виплата буде проведена згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018р. №649, якою затверджено порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Апеляційний суд вважає такі доводи помилковими, оскільки відповідно до п.1 зазначеного Порядку, цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Отже, Постанова №649 регулює не порядок виконання судових рішень, а визначає механізми, які повинні бути застосовані пенсійними органами в процесі виконання судових рішень про зобов'язання здійснити особі виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду.

Судова колегія зазначає, що примусове виконання судових рішень це сукупність дій, визначених у Законі №1404-VIII органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом № 1404-VIII, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Постанови КМУ за №103 та №649 прийнято не у відповідності до Закону № 1404-VIII, тому посилання пенсійного органу на їх положення під час примусового виконання судового рішення є помилковим та протирічить вимогам ч.1 ст.1 Законом № 1404-VIII

Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку, пенсійним органом самостійно відстрочено на невизначений строк виконання судового рішення, що є неприпустимим, оскільки такі дії боржника повинні вчинятися виключно у визначеним КАС України процесуальному порядку.

Також, апеляційний суд вважає безпідставними посилання пенсійного органу на відсутність бюджетних асигнувань для виплати перерахованої пенсії, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, так як такі посилання не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

Крім того, судова колегія зазначає, що відходячи від правових висновків ВС та ВСУ викладених у постановах від 30.06.2015р. по справі №21-1044а15, від 20.10.2015р. по справі №21-2630а15, від 2.02.2016р. по справі №21-5118а15, від 24.01.2018р. по справі №405/3663/13-а, від 21.02.2018р. по справі №814/2655/14, від 23.05.2018р. по справі №537/3986/16-а, апеляційний суд бере до уваги правові висновки Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) та у справі №59498/00 «Бурдов проти Росії».

Зокрема, ЄСПЛ у вказаних рішеннях зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі №59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржена у даній справі постанова від 4.10.2018р. про накладення штрафу у розмірі 5100грн. за невиконання судового рішення, відповідає критеріям правомірності, встановленими ч.2 ст.2 КАС України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовної заяви ГУ ПФУ в Миколаївській області.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 272, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2018р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв