Справа № 808/1686/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року (о 14 год. 45 хв.)Справа № 808/1686/18 Провадження №ПР/0840/19/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Василівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Василівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Василівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати неправомірними дії відповідача щодо проведення з 01.12.2006 розрахунку пенсії позивачу із заробітку, який не включає виплати за період з 01 грудня 2004 року по листопад 2006 року суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації, грошової винагороди та компенсації за невикористану відпустку, на які справляються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, на загальну суму 20 062,83 грн.;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок позивачу з 01.12.2006 із заробітку, який включатиме виплати з 01 грудня 2004 року по листопад 2006 року суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації, грошової винагороди та компенсації за невикористану відпустку, на які справляються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, на загальну суму 20 062,83 грн., в редакції статті 37 Закону України «Про державну службу», яка діяла на момент призначення пенсії позивачу, в розмірі 86 відсотків від сум заробітної плати;

зобов'язати відповідача під час проведення перерахунку пенсії позивачу провести індексацію пенсії без зміни базового місяця;

зобов'язати відповідача виплатити позивачу різницю між розміром перерахованої та раніше виплаченої пенсії за період з 01.12.2006 по день здійснення перерахунку пенсії, а також проводити виплату перерахованого розміру пенсії до змін у законодавстві, або до зміни виду пенсійного забезпечення на підставі особистого волевиявлення позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 10.12.2001 перебуває на обліку в Василівському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком призначену як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказує, що відповідно до листа відповідача від 28.02.2018 №19/П-5 стало відомо про те, що пенсію обчислено в розмірі 86% від середньомісячного заробітку 3 884,96 грн., а саме посадового окладу, надбавки за ранг, вислугу років, а також премій та надбавок за останні 24 календарні місяці перед зверненням за пенсією (з грудня 2004 року по листопад 2006 року) та зазначено, що такі види виплат, як суми індексації прибутку, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, компенсація за невикористані дні відпустки не враховані в заробіток для обчислення пенсії державному службовцю. Посилається на приписи Закону України «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2006, чинній на дату призначення пенсії), Кодексу законів про працю України, Закон України «Про оплату праці» та вважає, що відповідач порушує право позивача на належний і достатній розмір пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надавши 27.12.2018 до суду відзив на позов (№ 42730), у якому, зокрема, зазначає, що згідно з заявою від 26.12.2006 позивачу призначено пенсію по інвалідності, як держслужбовцю, що отримав інвалідність у період перебування на державній службі в порядку Закону України «Про державну службу», в редакції, що була чинна на момент звернення. Зауважує, що пенсію позивачу призначено в порядку чинного законодавства у розмірі 90% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі згідно з довідками, виданими КРУ в Запорізькій області. Із посиланням на абз. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» вказує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, суми індексації заробітної плати на момент звернення за призначенням пенсії не входили до складу заробітної плати державного службовця. Звертає увагу суду, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії внесені зміни, які не передбачають перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Наголошує, що в мотивувальній частині позову позивач зазначає, що оскільки перерахунок пенсії ОСОБА_1 пов'язаний з переглядом розміру вже призначеної пенсії, правовідносини, що виникли у зв'язку з цим, повинні регулюватись законодавством, що діяло на час призначення пенсії, при цьому посилаючись на документ, виданий через 12 років після призначення пенсії. Форма довідки №11-29 від 06.02.2018, наданої на підтвердження позовних вимог, затверджена постановою правління ПФУ №5-1 від 14.02.2011, яка втратила чинність на підставі постанови ПФУ №1-3 від 17.01.2017, що, на думку відповідача, взагалі ставить під сумнів правильність та відповідність вимогам чинного законодавства зазначеної довідки. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 10.12.2001 перебуває на обліку в Василівському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності ІІ загального захворювання.

За заявою від 26.12.2006 позивача переведено на пенсію по інвалідності, як держслужбовцю, що отримав інвалідність у період перебування на державній службі в порядку Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, в редакції, що була чинна на момент звернення.

У лютому 2018 року позивач звернулась до Василівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області із заявою, в якій просила роз'яснити, зокрема, у зв'язку із чим під час розрахунку пенсії до її складу не включено суми індексації прибутку, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації невикористаної відпустки (при звільненні), на які справлялись страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в редакції ст. 37 Закону України «Про державну службу», яка діяла на момент призначення пенсії.

Листом від 28.02.2018 №19/П-5 відповідач повідомив, що пенсію було призначено на підставі довідок Головного контрольно-ревізійного управління в Запорізькій області від 25.12.2006 №08-11-15/448, №08-11-15/450, №08-11-15/449 про розмір заробітної плати, про преміювання та надбавки за останні 24 місяці роботи позивача перед зверненням за призначенням пенсії. При обчисленні пенсії не враховані суми індексації прибутку, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації невикористаної відпустки, оскільки в зазначених довідках відсутня інформація про такі виплати. Разом із цим повідомлено також, що згідно зі ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплат за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Такі види виплат як матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення, суми індексації заробітної плати, не були передбачені ст. 33 цього Закону, як складові заробітної плати державного службовця.

Не погодившись із діями відповідача щодо розрахунку його пенсії із заробітку, який не включає виплати суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації, грошової винагороди та компенсації за невикористану відпустку, на які справляються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частиною 1 ст. 1 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Частинами 6, 7 цієї-ж статті визначено, що державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону № 3723-XII державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

З урахуванням викладеного, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань входять до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, ст. 66 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Зокрема, частиною 1 даної статті передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Подібна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.09.2014 у справі №21-314а14.

Суд зауважує, що за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Сторонами не заперечується, матеріалами справи, зокрема, довідкою від 06.02.2018 №11-29, підтверджено, що на суми матеріальної допомоги, грошової винагороди, компенсації за невикористану відпустку, а також індексації заробітної плати фактично нараховані та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом із цим, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять жодних доказів, на які підтвердження обставин призначення пенсії позивачу у 2006 році, на які управління посилається у відзиві.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з позивачем, що матеріальна допомога, індексація заробітної плати, а також компенсації за невикористану відпустку повинні враховуватись при обчисленні розміру пенсії позивачу.

Проте, суд не погоджується з вимогами позивача про зобов'язання відповідача під час проведення перерахунку пенсії позивачу провести індексацію пенсії без зміни базового місяця, з тих підстав, що вони є передчасними.

Крім того, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача проводити виплату перерахованого розміру пенсії до змін у законодавстві, або до зміни виду пенсійного забезпечення на підставі особистого волевиявлення позивача необхідно відмовити, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати регулювання суспільних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відхиляє посилання відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, визначеного ст. 123 КАС України, оскільки ухвалою суду від 25.05.2018 позовну заяву повернуто на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України. Проте, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2018 (в редакції ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року скасовано та справу передано на розгляд суду першої інстанції.

При цьому, передаючі позовну заяву ОСОБА_1 на розгляд до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що положення ч. 1 ст. 122 КАС України слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що зокрема слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб'єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої майнові права. Стосовно майнових прав позивача та обов'язку відповідача у зазначеній категорії адміністративних справ забезпечувати їх реалізацію шляхом здійснення відповідних виплат, це означає також відсутність обов'язку резервувати певну частину коштів за період більше 6 місяців, що, в першу чергу, виправдано та зумовлено специфікою формування та використання коштів державних та місцевих бюджетів, а також інших фондів, якими розпоряджається суб'єкт владних повноважень.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч. 1 ст. 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Такий висновок колегія суддів робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(ст. 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є пенсіонером та інвалідом ІІ групи.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

В свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 99 КАС України в системному зв'язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов'язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим ст. 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов'язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов'язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов'язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо стягнення судового збору не вирішується.

Щодо негайного виконання суд зауважує, що відповідно до ч.1 п.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за місяць.

В даному випадку суд не присуджує виплату пенсії, а вирішує питання про право позивача на отримання іншого розміру пенсії, тому відмовляє у цій частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Василівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70202, Запорізька область, м. Василівка, пров. Шкільний, буд. 7, ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Василівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо проведення з 01.12.2006 розрахунку пенсії ОСОБА_1 із заробітку, який не включає виплати за період з 01 грудня 2004 року по листопад 2006 року суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації, грошової винагороди та компенсації за невикористану відпустку, на які справляються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, на загальну суму 20 062,83 грн.

Зобов'язати Василівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2006 із заробітку, який включатиме виплати з 01 грудня 2004 року по листопад 2006 року суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації, грошової винагороди та компенсації за невикористану відпустку, на які справляються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, на загальну суму 20 062,83 грн., в редакції статті 37 Закону України «Про державну службу», яка діяла на момент призначення пенсії позивачу, в розмірі 86 відсотків від сум заробітної плати.

Зобов'язати Василівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 різницю між розміром перерахованої та раніше виплаченої пенсії за період з 01.12.2006 по день здійснення перерахунку пенсії.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак