Справа № 813/3722/17
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/3722/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Мусій С.В.,

представника позивача Мокрія Р.З.,

представника відповідача Звіра Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Шахта "Надія" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариства "Шахта "Надія" (далі - ПАТ "Шахта "Надія", Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків ДФС (далі - Офіс ВПП ДФС, Відповідач) про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 15.08.2017 за №.

30.11.2017 Львівським окружним адміністративним судом прийнята постанова згідно з якою адміністративний позов ПАТ "Шахта "Надія" задоволено повністю. Визнано протиправним та скасоване прийняте Офісом ВПП ДФС податкове повідомлення-рішення від 15.08.2017 № .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 у справі № 813/3722/17 залишено без змін.

Згідно з постановою Верховного Суду від 11.09.2018, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 скасовано, справу № 813/3722/17 направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Вказана справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 01.11.2018.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, таку справу передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Мричко Н.І.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.11.2018 Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог за вх. № 37883 (арк. справи 81-83 том 1).

04.12.2018 представник відповідача подав заперечення щодо уточнення позовних вимог (арк. справи 92-93 том 1). Згідно з такими просив залишити уточненні позовні вимоги Позивача без задоволення. Вказав, що Позивач, при новому розгляді справи намагається збільшити позовні вимоги, змінити предмет та підстави позову.

За результатами розгляду заяви про уточнення позовних вимог, суд, у судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2019 постановив ухвалу, без виходу до нарадчої кімнати, згідно з якою відмовив у прийнятті заяви Позивача про уточнення позовних вимог. Відмова у прийнятті вказаної заяви обгрунтована тим, що фактичні обставини при новому розгляді справи не змінилися, натомість Позивач у заяві про уточнення позовних вимог змінив підстави і предмет позову, а також збільшив позовні вимоги, що у відповідності до частини 2 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при новому розгляді справи не допускається.

При обґрунтуванні позовних вимог Позивач зазначає, що ним своєчасно сплачено податкові зобов'язання, що підтверджується платіжними дорученнями. Наголошує, що контролюючий орган самостійно провів зміну призначення платежу по платіжних дорученнях та погасив податковий борг за попередній період. Таким чином, на думку Позивача, відповідачем неправомірно застосовано до позивача штраф за несвоєчасну сплату суми самостійно визначеного грошового зобов'язання на підставі статті 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України). У зв'язку з цим, вказує на протиправність податкового повідомлення - рішення та наявність підстав для його скасування.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву зазначив, що позивачем здійснено сплату податкового зобов'язання із затримкою більше 30 днів на суму 2234894, 51 грн., відтак контролюючим органом правомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу у розмірі 446978, 90 грн. та правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

Крім того, Відповідач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що у відповідності з пунктом 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. З акта перевірки вбачається, що платежі, які надходили від Позивача у вересні 2016 - липні 2017 років ДФС зараховувала у рахунок погашення податкового боргу Позивача, що виник у грудні 2010 року та березні, червні, липні 2012 року.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 вказаної статті) протягом строків, визначених вказаним Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов'язання - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Крім того, Відповідач наголосив, що сплата позивачем податкового зобов'язання здійснено із затримкою, що є більшою 30 календарних днів на суму 2234894,51 грн., а отже Відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу у розмірі 446978,90 грн., та правомірно винесено податкове повідомлення - рішення форми "Ш" від 15.08.2017 № на суму штрафних санкцій 446978,9 грн. Також Відповідав вказав, що відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу. Отже, відповідальність у вигляді штрафу не поставлена в залежність від способу та порядку погашення податкового боргу. Враховуючи наведене, Відповідач вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити.

З'ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що за період грудень 2010 року, березень 2011 року, червень 2012 року, липень 2012 року у Позивача існує борг зі сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Протягом вересня 2016 - липня 2017 років, Позивач здійснював сплату податку на додану вартість, зазначаючи у відповідних платіжних дорученнях призначення платежу - ПДВ за вересень - червень 2017.

На підставі пунктів 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України проведено камеральну перевірку ПАТ "Шахта "Надія" з питань дотримання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період грудень 2010 року, березень 2011 року, червень 2012 року, липень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 28.07.2017 року за №103/28-10-48-08/00178175, в якому зазначено, що проведеною перевіркою встановлено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2010 року на 2068, 2088, 2097, 2117 календарних днів у розмірі 470327,00 грн., за березень 2011 року на 2067, 2085 календарних днів у розмірі 287892,10 грн., за червень 2012 року на 1629, 1639, 1646, 1667, 1701, 1715, 1718, 1724, 1725, 1730, 1733, 1760, 1789 календарних днів у розмірі 1272458,30 грн., за липень 2012 року на 1758, 1765, 1792 календарних днів у розмірі 204217,11 грн., чим порушено пункт 57.1 статті 57 ПК України.

На підставі акта перевірки, Відповідач виніс податкове повідомлення - рішення від 15.08.2017 № (арк. справи 8).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням, Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив такe скасувати.

Верховний Суд скасовуючи постановлені у справі судові рішення попередніх інстанцій зазначив про помилкове тлумачення ПК України судами попередніх інстанцій щодо того, що положення ПК України не надають контролюючому органу застосовувати передбачений статтею 126 цього Кодексу штраф при виконанні пункту 87.9 статті 89 ПК України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду наголосила, що конституційний обов'язок сплати податку закріплений в нормах ПК України, зокрема в положеннях підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14, абзацу 1 пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, особливості обчислення та перерахування коштів до Державного бюджету України податку на додану вартість також врегульовані нормами пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 203.1 та 203.2 статті 203 ПК України.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, про що зазначено пунктом 87.9 статті 87 ПК України.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Верховний Суд проаналізувавши вказану норму зазначив, що об'єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, спосіб такого погашення значення не має (є це самостійна сплата чи примусове стягнення).

Погашення податкового боргу за положеннями підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідальність у вигляді штрафу не поставлена в залежність від способу та порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Верховний Суд зазначив, що незалежно від того, в який спосіб було погашено податковий борг Товариства - із застосуванням приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України, шляхом зарахування коштів сплачених боржником, в рахунок погашення податкового боргу, чи в інший спосіб, чинне законодавство не звільняє платника податків від відповідальності за затримку сплати узгодженого грошового зобов'язання.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим зобов'язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з вимог пункту 203.2 статті 203 ПК України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 131.2 статті 131 ПК України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм ПК України, суд зазначає, що законом імперативно встановлено обов'язок контролюючого органу здійснювати зарахування коштів, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а платнику податків встановлено заборону спрямовувати кошти на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу.

При цьому контролюючий орган зобов'язаний зарахувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Отже, можливість зарахування контролюючим органом сум сплаченого платником податку податкового боргу в рахунок заборгованості попередніх періодів незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, передбачена пунктом 87.9 статті 87 та пунктом 131.2 статті 131 ПК України.

Пунктом 57.1. статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно із пунктом 31.1 статті 31 вказаного Кодексу строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Як уже зазначалося, за період грудень 2010 року, березень 2011 року, червень 2012 року, липень 2012 року у ПАТ "Шахта "Надія" існував борг зі сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Впродовж вересня 2016 - липня 2017 років Позивач здійснював сплату податку на додану вартість, зазначаючи у відповідних платіжних дорученнях призначення платежу - ПДВ за вересень 2016 - червень 2017.

Як видно з матеріалів справи, платежі, які надходили від Позивача у вересні 2016 - липні 2017 років ДФС зараховувалися у рахунок погашення податкового боргу Позивача, що виник у грудні 2010 року та березні, червені, липні 2012 року.

Аналізуючи наведені норми законодавства та враховуючи висновки Верховного Суду, суд вважає правомірними дії Відповідача щодо погашення податкового боргу Позивача із застосуванням приписів пункту 87.9 статті 87 ПК України, шляхом зарахування коштів сплачених боржником, в рахунок погашення податкового боргу.

Отже, самостійно сплачене податкове зобов'язання з податку на додану вартість зараховувалося у рахунок погашення податкового боргу за попередній період.

Як уже зазначалося, згідно вимог пункту 203.2 статті 203 ПК України, платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно із підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України погашення податкового боргу це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Як вбачається з акта перевірки від 28.07.2017 року за №103/28-10-48-08/00178175, встановлена несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, а саме:

за грудень 2010 року на 2068, 2088, 2097, 2117 календарних днів у розмірі 470327,00 грн.;

за березень 2011 року на 2067, 2085 календарних днів у розмірі 287892,10 грн.;

за червень 2012 року на 1629, 1639, 1646, 1667, 1701, 1715, 1718, 1724, 1725, 1730, 1733, 1760, 1789 календарних днів у розмірі 1272458,30 грн.;

за липень 2012 року на 1758, 1765, 1792 календарних днів у розмірі 204217,11 грн., чим порушено пункт 57.1 статті 57 ПК України.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог наголошував, що дії відповідача щодо погашення податкового боргу згідно черговості його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником, не повинні породжувати відповідальності платника податків за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання, що передбачені пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведеної норми доводить, що об'єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, спосіб такого погашення значення не має (є це самостійна сплата чи примусове стягнення).

Суд зазначає, що відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Вказане узгоджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.02.2018 у справі №808/2290/17.

Аналогічна позиція щодо застосування статей 87 та 126 ПК України викладена також у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 821/1750/17.

Таким чином, зарахування коштів сплачених боржником, в рахунок погашення податкового боргу не звільняє ПАТ "Шахта "Надія" від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

В даному випадку, терміни сплати порушені із затримкою більше 30 днів, тобто положеннями пункту 126.1 статті 126 ПК України передбачено відповідальність платника податків у вигляді штрафу у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про правомірність нарахування Позивачу штрафних санкцій, а відтак і про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 15.08.2017 за № .

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам

дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Шахта "Надія" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення необхідно відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Шахта "Надія" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення від 15.08.2017 за №, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27.02.2019.

Суддя Мричко Н.І.