Справа № 1340/5008/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/5008/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Савицької І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФ України у Львівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок та призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років з моменту її звернення, а саме з 26.12.2017.

Ухвалою від 13.11.2018 суддя прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі.

Судове засідання 28.11.2018 відкладено на 21.12.2018 за клопотанням позивача для надання часу на ознайомлення з відзивом.

21.12.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.01.2019 для надання сторонам часу для представлення додаткових доказів у справі.

14.01.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 30.01.2019 для надання сторонам часу для подання додаткових доказів у справі.

30.01.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.02.2019 для надання відповідачу часу для подання додаткових доказів у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати. Для пільгової категорії працівників вік, з якого вони можуть виходити на пенсію не змінився і для жінок становить 55 років. Категорії працівників, які мають право на пенсію за вислугу років: вік призначення /виходу на пенсію 55 років, не менше 25 років стажу, з яких не менше 10 років на зазначених роботах. Проте, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах. Так, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого- анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Позивач працювала в психоневрологічних закладах в такі періоди: з 20.10.1997 по 20.12.1999 в міській психоневрологічній лікарні №2 м. Донецьк на посаді психолога (стаж 2 роки 2 місяці); з 21.12.1999 по 30.09.2014 в міському психоневрологічному диспансері м. Донецьк з них: з 21.12.1999 по 01.07.2008 на посаді психолога; з 01.07.2008 по 30.09.2014 переведена на посаду практичного психолога (стаж 14 років 9 місяців 9 днів); з 22.12.2014 по 29.09.2017 в Львівському обласному центрі СНІДу на посаді практикуючого психолога (стаж роботи 2 роки 9 місяців 7 днів). Підсумовуючи наведене, станом на 30.09.2017 стаж позивача, на її думку, склав 19 років 8 місяців 15 днів із застосуванням ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 39 років спеціального стажу, а тому, позивач вважає, що має право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується лише час роботи на посадах у закладах та установах, визначених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 із змінами та доповненнями. Переліком передбачено, що правом на призначення пенсії за вислугу років користуються працівники охорони здоров'я, а саме лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). Згідно із записами в трудовій книжці ОСОБА_1 працювала з 20.10.1997 по 20.12.1999 на посаді психолога у міській психоневрологічній лікарні, з 21.12.1999 по 30.09.2014 на посаді практичного психолога у міському психоневрологічному диспансері, з 22.12.2014 по 29.09.2017 на посаді практичного психолога в комунальному закладі Львівського обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІД. Посада практичного психолога, який працює в лікарняному закладі, переліком не передбачена. Без зазначеного періоду стаж роботи за вислугою років складає 7 років 9 місяців 4 дні.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що вона працювала в закладах охорони здоров'я на посадах психолога, практичного психолога відповідно до наказу, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України від 23.02.2000 №33 "Про внесення змін до наказу "Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» Додатком 10, до якого передбачено тимчасові штатні нормативи медичного, фармацевтичного, педагогічного персоналу, працівників кухонь, психіатричних лікарень (відділень, палат) у тому числі дитячих. Штатні нормативи медичного і педагогічного персоналу психіатричних, судово-психіатричних і протитуберкульозних відділень, палат у складі обласних, республіканської (АР Крим) і міських лікарень, у тому числі дитячих і спеціалізованих, психоневрологічних диспансерів передбачають наявність педагогічного персоналу. Так, розділом V п.53 посада психологів установлюється в межах від обсягу роботи, але не менше 1 посади на 200 ліжок. З п.1 примітки вбачається, що посада медичного і педагогічного персоналу психоневрологічних диспансерних відділень (кабінетів) у складі психіатричних лікарень установлюються за штатними нормативами цих відділень (кабінетів).

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач зазначає, що якщо позивач не працювала на посадах, віднесених до лікарських посад чи посад, віднесених до посад середнього медичного персоналу, зазначені періоди не можуть зараховуватись до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. У 2008 році згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я України назву посади «психолог» замінено на «лікар-психолог» або «практичний психолог» (наказ "Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.2000 №33"). Позивач працювала лише з 22.12.2014 по 29.09.2017 на посаді практичного психолога в комунальному закладі Львівського обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІД. Отже, для визначення права на зарахування до спеціального стажу певного періоду роботи потрібно, щоб особа працювала в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 26.12.2017 звернулась до ГУ ПФ України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

27.04.2018 листом №820/03.10-14 відповідач скерував позивачу Рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Як вбачається із наведеного рішення, підставою для відмови у призначенні пенсії за вислугою років стало те, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працювала з 20.10.1997 по 20.12.1999 на посаді психолога у міській психоневрологічній лікарні, з 21.12.1999 по 30.09.2014 на посаді практичного психолога у міському психоневрологічному диспансері, з 22.12.2014 по 29.09.2017 на посаді практичного психолога у комунальному закладі Львівського обласного центру профілактики та боротьби зі СНІД. Посада практичного психолога, який працює в лікарняному закладі переліком не передбачена. Без зазначеного періоду стаж роботи за вислугу років складає 7 років 9 місяців 4 дні.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-IV ).

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п. «е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців.

Відповідно до ст.60 вказаного Закону робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, передбачено, що правом на призначення пенсії за вислугу років користуються працівники охорони здоров'я, а саме лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

До лікарських посад у закладах охорони здоров'я згідно з Переліком лікарських посад у закладах охорони здоров'я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 №385 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №893/7181, посада, яку займала позивача не належить.

З аналізу вказаних положень законодавства, суд дійшов висновку, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, належить лише стаж роботи на лікарських посадах або посадах середнього медичного персоналу.

В той же час, як вбачається із трудової книжки ОСОБА_1 така працювала з 20.10.1997 по 20.12.1999 на посаді психолога у міській психоневрологічній лікарні, з 21.12.1999 по 30.09.2014 на посаді практичного психолога у міському психоневрологічному диспансері, з 22.12.2014 по 29.09.2017 на посаді практичного психолога в комунальному закладі Львівського обласного центру з профілактики та боротьби зі СНІД.

Таким чином, посада практичного психолога, який працює в лікувальному закладі, відповідним Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачена.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у зарахуванні стажу її роботи на посаді практичного психолога до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки для визначення права на зарахування до спеціального стажу певного періоду роботи потрібно, щоб особа працювала в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідно до положень ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає можливість пільгового обчислення стаж за роботу в деяких медичних закладах, оскільки ним регулюється питання обчислення пільгового стажу, і не встановлюються додаткові підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що відповідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 12.03.2008 №122, яким внесено зміни до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23.02.2000 №33 «Про внесення змін до наказу «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» додатком 10 до якого передбачено тимчасові штатні нормативи медичного, фармацевтичного, педагогічного персоналу, працівників кухонь, психіатричних лікарень, в якому передбачена наявність педагогічного персоналу в складі якого є посада психолога, оскільки ним регулюється лише питання штату відповідного лікувального закладу, а не віднесення посади позивача до лікарських посад.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що зазначений наказ втратив чинність у зв'язку з втратою чинності наказу Міністерства охорони здоров'я №33 від 23.02.2000, до якого вносились зміни.

Помилковими є доводи позивача про те, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я №33 від 23.02.2000 «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоров'я» посаду «психолог» замінено на посаду «лікар-психолог» та «практичний психолог», оскільки як слідує із преамбули наказу назву посади «психолог» не замінено на назву "лікар-психолог" або "практичний психолог" у зв'язку з некоректністю вказаних змін.

Суд також звертає увагу на те, що наказ Міністерства охорони здоров'я України №33 від 23.02.2000 «Про примірні штатні нормативи закладів охорони здоров'я» втратив чинність на підставі наказу Міністерства охорони здоров'я України № 928 від 02.09.2016.

Так само, безпідставними є посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», оскільки нею не регулюються питання віднесення посади, на яких працювала позивач, до лікарських посад.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати слід покласти на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 25.02.2019.

Суддя А.Г. Гулик