Справа № 826/15289/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2019 року № 826/15289/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК»
доІрпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК» (далі - позивач, ТОВ «СИМПАТИК») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач), в якій просить суд визнати протиправними дії щодо проведення камеральної перевірки та скасувати акт перевірки від 31.05.2016 №592/21-01, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.05.2016 № та №.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Кобилянського К.М., в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

За результатом повторного автоматичного розподілу судових справ, для розгляду справи було визначено суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2017 прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2017 викликано в судове засідання для допиту в якості свідка завідувача сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області Клименко Ольгу Миколаївну.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки акту перевірки суперечать встановленим відповідачем в ході перевірки обставинам, а тому оскаржуване рішення, яке винесено на підставі таких висновків перевірки підлягає скасуванню. При цьому позивачем наголошено, що відповідачем було неправомірно проведено камеральну перевірку.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В наданих до суду запереченнях проти задоволення позову заперечував, зазначивши на відповідність дій та рішень контролюючого органу вимогам чинного законодавства України

Враховуючи неявку представника відповідача, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі п. 1 та п. 3 ст. 10 Закону України від 04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», зі змінами та доповненнями, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, завідувачем сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств створених за участю іноземних інвесторів в 2015 році, 2016 році ТОВ «Симпатик» (код за ).

Перевіркою встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по акцизному податку протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт камеральної перевірки податкової звітності з акцизного податку з роздрібного продажу підакцизними товарами від 31.05.2016 №592/21-01 та винесено податкові повідомлення-рішення від 31.05.2016:

- № , яким позивачу за порушення строку сплати грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на підставі ст.ст 122, 126 Податкового кодексу України за затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 414 307,10 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % в сумі 41 430,71 грн.;

- № , яким позивачу за порушення строку сплати грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на підставі ст.ст 122, 126 Податкового кодексу України за затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 334 688,05 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 66 937,61 грн.

Не погоджуючись з спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до ГУ ДФС у Київській області.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області від 12.08.2016 №1861/10/10-36-10-01-04 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

В подальшому, позивачем подано скаргу до ДФС України.

За результатом розгляду скарги, ДФС України прийнято рішення від 14.09.2016 №19943/6/99-99-11-03-01-25, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення, а скаргу позивача-без задоволення.

Вважаючи, рішення відповідача протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до п. п. 20.1.4, п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент проведення камеральної перевірки) визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Згідно п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Аналіз вищенаведених правових положень дозволяє дійти до висновків, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а питання своєчасності сплати податків є предметом розгляду документальної перевірки.

Згідно складеного акту перевірки, контролюючий орган проводив перевірку не податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК», а перевірку своєчасності сплати товариством узгодженої суми податкового зобов'язання, що відповідно до пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України є предметом документальної, а не камеральної перевірки.

Таким чином, діючи не у спосіб, передбачений Законом, Відповідач провів камеральну перевірку з питань, які є відмінними від питань, що входять до предмета камеральної перевірки, в результаті чого суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними дій із проведення спірної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року №К/800/67871/14, від 23 червня 2015 року №К/800/9651/15, від 10 листопада 2015 року №К/800/19897/15, від 02 грудня 2015 року №К/800/14438/14.

Також, суд звертає увагу, що в акті відповідач зазначив, що перевірка проводилась на підставі Закону України від 04.12.1990 року «Про державну податкову службу України», який втратив чинність згідно з законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні».

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення №/3948/52/05-15-12-04-13-3 від 06.05.2016 року прийняті відповідачем передчасно, з порушенням встановленого законом порядку, на підставі акту перевірки, який складений з порушенням, а тому є протиправними і підлягають скасуванню.

Водночас, щодо суті допущеного позивачем та встановленого в акті перевірки порушення суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «СИМПАТИК» здійснює роздрібну торгівлю за адресою: м. Буча, вул.. Нове Шосе 48.

Згідно з п.212.3.1 ст. 212 Податкового кодексу України товариство зареєстроване, як платник акцизного податку за місцем пункту продажу товарів, у зв'язку з чим зобов'язане подавати та сплачувати акцизний податок у місцевий бюджет. Ірпінська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області має два структурних підрозділи: код 1031 - Ірпінь, код 1038 - Буча.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством були подані декларації з акцизного податку.

У вересні 2015 року ТОВ «СИМПАТИК» при звірці по акцизному податку, виявлено, що податкові декларації з січня по серпень 2015 року подавались на КОАТУУ 1031 Ірпінь, тоді як повинна була подаватись на КОАТУУ 1038 Буча, а сплата за січень-березень 2015 року була проведена за кодом КОАТУУ 1031 Ірпінь, а з квітня по серпень 2015 року на КОАТУУ 1038 Бучу.

Судом встановлено, 15.09.2015 позивач повторно подав до податкового органу всі звітні декларації на КОАТУУ 1038 Буча та просив врахувати оплати.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що помилкове визначення КОАТУУ в платіжному документі під час сплати суми податкового зобов'язання не вважається достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України строк.

Також, судом при досліджені наданих позивачем доказів та висновків акта перевірки виявлено розбіжності у вказаних документах.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2017 витребувано від Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області письмові пояснення, щодо відомостей зазначених в акті камеральної перевірки податкової звітності з акцизного податку з роздрібного продажу підакцизними товарами №592/21-01 від 31.05.2016, а саме в колонці "дата сплати" позивачем самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на прибуток.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2017 викликано в судове засідання для допиту в якості свідка завідувача сектору контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області Клименко Ольгу Миколаївну.

Проте, жодних пояснень щодо відомостей зазначених в акті камеральної перевірки податкової звітності з акцизного податку з роздрібного продажу підакцизними товарами №592/21-01 від 31.05.2016 відповідачем не надано.

При цьому, Клименко Ольга Миколаївна в судове засідання не з'явилась, жодних пояснень не надала.

Враховуючи вищезазначене, та протиправність дій із проведення спірної перевірки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування акту перевірки від 31.05.2016 №592/21-01, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Нормами ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. До адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Слід зауважити, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні (відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування).

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти, які стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління від інших актів, є їх виражений правозастосовчий характер, а також їх конкретність, зокрема: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; зникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені іншими особами, які в них зазначені, тобто безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Разом з тим, суд наголошує, що акт перевірки від 31.05.2016 №592/21-01, за своїм змістом не відноситься до нормативно-правових актів та до актів індивідуальної дії, оскільки лише фіксує факт відповідного правопорушення та може бути доказом у разі вирішення спору щодо оскарження кінцевого рішення, у даному випадку податкових повідомлень - рішень, за результатами встановлених порушень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)

У цьому випадку обов'язок щодо доказування відповідач не виконав, оскільки не довів правомірність та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень 31.05.2016 № та №

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Частина треті цієї статті передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 КАС України судові витрати позивача підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «СИМПАТИК» (м. Київ, вул. М.Лукашевича, буд. 15а, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії щодо проведення камеральної перевірки своєчасності сплати грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств створених за участю іноземних інвесторів в 2015 році, 2016 році ТОВ «СИМПАТИК» (код за ).

3. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 31.05.2016 № та № .

4. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 2-А, ) судовий збір у сумі 3003,52 грн. (три тисячі три гривні 52 копійки) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Симпатик» (м. Київ, вул. М.Лукашевича, буд. 15а, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа