Справа № 819/2152/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року

м. Київ

справа №819/2152/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3264/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.10.2013 (суддя - Мартиць О.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2014 (судді - Шавель Р.М., Гулид Р.М., Каралюс В.М.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку проведення розрахункових операцій за товари (послуги),

У С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, з урахуванням зміни позовних вимог, до ОДПІ, у якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 20.08.2013 № про застосування до підприємця штрафних (фінансових) санкцій у сумі 16`541,60 грн за порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що висновки акта фактичної перевірки, на підставі якого ОДПІ прийняла податкове повідомлення - рішення, не відповідають дійсності, оскільки зроблені без урахування усіх фактичних обставин. Позивач вважає, що санкція статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР передбачає відповідальність лише за продаж необлікованих товарів, а не їх наявність за місцем реалізації, тоді як під час перевірки не було виявлено факту реалізації необлікованого товару, а усі описані ревізорами товари на суму 8270,80 грн на час перевірки були наявні у приміщенні магазину. На момент перевірки були наявні підтверджуючі документи на товар, проте контролюючий орган не взяв їх до уваги.

Суди встановили, що позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа та здійснює господарську діяльність на загальні системі оподаткування.

Працівники ОДПІ провели перевірку щодо дотримання ФОП ОСОБА_2 норм законодавства з питань регулювання обігу коштів, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів свідоцтв наявності торгових патентів і ліцензій у господарській одиниці - відділу магазину "Копійка".

За результатами перевірки складено акт від 08.08.2013 № 65/19/18/22/НОМЕР_2, в якому зафіксовано порушення підприємцем положень пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), що полягало у незабезпеченні ведення у порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на загальну суму 8270,80 грн, здійснення продажу товарів без підтверджуючих документів щодо походження даного товару та невідображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат (на час перевірки Книга обліку доходів і витрат в торговому об'єкті підприємця була відсутня, тоді як така Книга повинна знаходитись на місці здійснення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг протягом всього робочого дня та пред'являтись для перевірки представникам податкової служби на першу їх вимогу).

Акт підписаний позивачем без заперечень та зауважень.

На підставі вищезазначеного акта ОДПІ прийняла податкове повідомлення - рішення від 20.08.2013 № .

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 25.10.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2014, у позові відмовив з тих підстав, що суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи, що перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані вести облік товарних запасів відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин, водночас у ході розгляду справи підтверджені обставини щодо порушення позивачем порядку обліку товару за місцем реалізації та зберігання. При цьому суд відхилив доводи позивача щодо наявності у нього підтверджуючих документів на товар, оскільки такі документи під час перевірки були відсутні, а у акті перевірки відсутні будь-які заперечення з цього приводу.

ФОП ОСОБА_2 подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суди не врахували положення пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом ДПА України від 25.12.2010 № 1025.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.07.2014 № К/800/39142/14 відкрив касаційне провадження у цій справі.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін як такі, що прийняті відповідно до закону та є належно обґрунтованими.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 18.02.2019 прийняв касаційну скаргу ОДПІ до провадження та визнати за можливе проведення попереднього розгляду справи.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі статті 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що обов'язок ведення обліку товарних запасів не міг бути покладений на фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування.

Натомість фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону № 265/95-ВР зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Форму Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення затверджено наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення" (Наказ втратив чинність 18.10.2013 згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481).

Пунктом 3.2 вказаного Порядку встановлено, що сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання відображається у графах 2 та 11 вищезазначеної Книги.

Порушення обліку кількості товарів тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

До суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (стаття 20 Закону № 265/95-ВР).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент здійснення перевірки позивач не надав контролюючому органу доказів ведення обліку товарів, первинні документи на товар були відсутні, що в свою чергу унеможливило перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення ним продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку. Контролюючий орган надав позивачу право ознайомитись з матеріалами перевірки, надати вмотивовані пояснення та документи, щодо фактів, викладених в акті, яким позивач не скористався, що спростовує доводи викладені позивачем у касаційні скарзі.

Отже, висновок судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.10.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду