Справа № 420/6049/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6049/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: Гоцуленка С.В.

Представників відповідачів: Доброва Ю.І., Донкоглової В.В., Кузіної Н.В.,

Представника 3-ої особи: Пашутова В.Ю.

розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Міністерства оборони України, Міністерства юстиції України, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Міністерства оборони України, Міністерства юстиції України, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати спільний Наказ Міністерства оборони України та Міністерства юстиції України від 15 серпня 2018 року №413/2881/7 «Про передачу державного майна»; визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства оборони України від 27 вересня 2018 року №486 «Про закріплення нерухомого майна у місті Одеса»; визнати протиправними дії юридичного департаменту Одеської міської ради щодо внесення змін в запис №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41 державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника нежитлових будівель майнового комплексу, загальною площею 12 663 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, провулок Лермонтовський 2, а саме зміни інформації про власника з «Держава в особі Міністерства юстиції України, , країна реєстрації: Україна» на «Держава в особі Міністерства оборони України, , країна реєстрації: Україна».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15 серпня 2018 року Міністерство оборони України та Міністерство юстиції України видали спільний наказ №413/2881/7 «Про передачу Державного майна», відповідно до якого відбулась передача будівель та споруд санаторію «Лермонтовський», які знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2 зі сфери управління Міністерства юстиції України до сфери управління Міністерства оборони України.

Разом з тим, оскаржуваний наказ від 15 серпня 2018 року № 413/2881/7 є протиправним, оскільки він був виданий з порушенням вимог положення про Порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року №1482.

Крім того, 27.09.2018 року Міністерством оборони України було видано ще один наказ №486 «Про закріплення нерухомого майна у місті Одеса», яким за Військовим-медичним клінічним центром Південного регіону на праві оперативного управління було закріплено нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, провулок Лермонтовський, 2.

При цьому зазначений наказ на думку позивача також є протиправним, оскільки його було видано після незаконної передачі нежитлових будівель майнового комплексу санаторію «Лермонтовський» до сфери управління Міністерства оборони України та в період дії арешту та заборони відчуження нежитлових будівель майнового комплексу санаторію «Лермонтовський».

Також у адміністративному позові позивач оскаржує і дії департаменту Одеської міської ради, щодо внесення змін в запис №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (який в свою чергу був вчинений державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" ОСОБА_6), щодо власника нежитлових будівель майнового комплексу, загальною площею 12 663 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, провулок Лермонтовський 2, а саме дій по зміні у запису інформації про власника з «Держава в особі Міністерства юстиції України, , країна реєстрації: Україна» на «Держава в особі Міністерства оборони України, , країна реєстрації: Україна», оскільки такі дії були вчинені на підставі протиправних наказів.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року адміністративний позов приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання

23.01.2019 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

21.01.2019 року від представника Міністерства оборони України до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України (т. 2 а.с. 72-75).

В обґрунтування заявленого клопотання представник Міністерства оборони України зазначив, що заявлені позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів від 15.08.2018 року №413/2881/7 «Про передачу державного майна» та від 27.09. 2018 року №486 «Про закріплення нерухомого майна у місті Одеса» стосуються спору про право, а тому не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому в правовідносинах, які виникли на підставі оспорюваних наказів, відсутній публічно-правовий спір між позивачем та відповідачами.

Позовна вимога позивача щодо визнання протиправними дії державного реєстратора, щодо внесення змін в запис №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41 державного реєстру речових прав на нерухоме майно про власника нежитлових будівель майнового комплексу також пов'язана із захистом позивачем свого цивільного права. Так, оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Про необхідність закриття провадження у справі Міністерство оборони України зазначило також і у відзиві на адміністративний позов. Так, у зазначеному відзиві відповідач посилався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2019 року у справі №815/2955/17 за позовом дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровлення" до державного реєстратора Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" ОСОБА_6, Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень, за участю третіх осіб: Державне підприємство "Санаторій "Лермонтовський", Міністерство юстиції України про скасування рішення про державну реєстрацію № 34724819 від 11 квітня 2017 року. Верховним Судом в цій справі було висловлено правову позицію щодо непідсудності справ цієї категорії адміністративним судам.

У судовому засіданні 22.02.2019 року Міністерство оборони України своє клопотання підтримало та просило суд його задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні погодилась з правовою позицією представника Міністерства оборони України та просила задовольнити клопотання про закриття провадження в адміністративній справі. Крім того зазначила, що у позивача взагалі відсутнє право на звернення до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки позивач у будь-який спосіб не володіє/користується та не може володіти/користуватись нерухомим майном санаторію «Лермонтовський».

Юридичний департамент Одеської міської ради також підтримав позицію Міністерство оборони України про закриття провадження із аналогічних підстав, однак представник відповідача зазначила, що дії про внесення змін в запис №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника нежитлових будівель майнового комплексу, загальною площею 12 663 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, провулок Лермонтовський 2, а саме зміни інформації про власника з «Держава в особі Міністерства юстиції України» на «Держава в особі Міністерства оборони України» були вчиненні не юридичним департаментом Одеської міської ради, а державним реєстратором комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максимом Олександровичем, тобто іншим суб'єктом реєстраційних дій.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, у судовому засіданні 22.02.2019 року також підтримав клопотання Міністерства оборони України та просив його задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання про закриття провадження в адміністративній справі заперечував, з підстав викладених у письмових заперечення (т. 2 а.с. 79-89) та зазначив, що Міністерство оборони України та Міністерство юстиції України є суб'єктами владних повноважень, а правовідносини, які виникли внаслідок видання ними оскаржуваних наказів (які є обов'язковими для виконання в тому числі для всіх підприємств незалежно від форм власності), є публічно-правовими. При цьому предметом спору в даній адміністративній справі, на думку позивача, є виключно дотримання Міністерством оборони України та Міністерством юстиції України порядку передачі об'єктів державної власності, а державним реєстратором - встановленого законом порядку під час вчинення дії щодо внесення змін до запису №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41.

З огляду на зазначене такий спір, на думку позивача, має публічно-правовий характер та підпадає під дію статті 19 КАС України, а відтак спір про право відсутній та дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачів, які у межах спірних правовідносин діяли як суб'єкти владних повноважень.

Заслухавши думку представників позивача та відповідачів, третьої особи, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з наступним.

Так, згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому суд зазначає, що правова позиція про застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, в яких стороною є суб'єкт владних повноважень є помилковою, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

При цьому необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно зі ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Також суд зазначає, що згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб'єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб'єктом звернення за такою послугою та суб'єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі №815/2955/17.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17 було зроблено висновок, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

При цьому, заявляючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів, яким було передано від одного власника іншому майно санаторію «Лермонтовський», позивач фактично оскаржує підставу набуття Міністерством оборони України права власності на таке майно та передачі цього права Міністерством юстиції України.

Що ж стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій державного реєстратора про внесення змін в запис №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника нежитлових будівель майнового комплексу загальною площею 12 663 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, провулок Лермонтовський 2, суд вважає, що ця вимога це не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки, вчиняючи зазначені дії, суб'єкт вчинення реєстраційних дій не мав будь-яких публічно-правових відносин з позивачем. Вчинення таких дій стосувалось реєстрації прав іншої особи, зокрема Міністерства оборони України, а не приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Міністерства оборони України, Міністерства юстиції України, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій є вимогами, підґрунтям яких є оскарження права власності Міністерства юстиції України та Міністерства оборони України на будівлі та споруди санаторію «Лермонтовський». Тому, на думку суду, даний спір не є публічно-правовим, оскільки не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

При цьому за суб'єктним складом сторін цей спір підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Посилання представника позивача на те, що дії щодо внесення змін в запис №19294975 від 01 березня 2017 року 15:54:41 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про власника нежитлових будівель майнового комплексу загальною площею 12 663 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська область, місто Одеса, провулок Лермонтовський, 2, були вчиненні не Юридичним департаментом Одеської міської ради, а державним реєстратором комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максимом Олександровичем, тобто іншим суб'єктом реєстраційних дій, суд при розгляді клопотання про закриття провадження в адміністративній справі до уваги не бере, оскільки зазначені обставини не змінюють характер спірних правовідносин в адміністративній справі №420/6049/18, а тому не впливають на висновок суду щодо непідсудності справи адміністративному суду.

Згідно частини 2 ст.173 КАС України остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин є завданням підготовчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 2 частини 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи те, що правовідносини, які виникли між сторонами є не публічно-правовими, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 5286,00 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 14.11.2018 року.

Враховуючи висновок щодо необхідності закриття провадження в адміністративній справі, суд вважає за необхідне повернути приватному акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» сплачений ним судовий збір за подання адміністративного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 2-11, 19, 238, 241, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 420/6049/18 за позовом приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до Міністерства оборони України, Міністерства юстиції України, Юридичного департаменту Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військово-медичний клінічний центр Південного регіону про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз'яснити позивачу, що даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Повернути з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» () сплачений судовий збір у розмірі 5 286 (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп., згідно квитанції від 14.11.2018 року.

Роз'яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 295 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256, 294, 295 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.