Справа № 165/1106/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4530/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2018 року у справі № 165/1106/18 (рішення ухвалено судом у складі головуючого судді Ушакова М. М. у м. Нововолинську) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Скоромного Ярослава Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Скоромного Я. І., в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову відповідача від 03 липня 2017 року у справі про порушення митних правил № 2276/20900/17 та закрити провадження у справі про порушення митних правил.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково, скасовано постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Скоромного Я. І. від 03 липня 2017 року у справі про порушення митних правил № 2276/20900/17.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи не надав належної правової оцінки доказам, які були додані до відзиву на позовну заяву, та неповно з'ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме те, що митним органом правомірно притягнуто позивача до відповідальності за порушення митних правил оскарженою постановою, а факт звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення за відсутності прийнятого рішення за результатами відповідного кримінального провадження не дає підстав для висновку про вчинення відносно ОСОБА_1 протиправних дій третіми особами та жодним чином не може свідчити про невчинення ним правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 червня 2017 року державним інспектором відділу митного оформлення № 1 митного поста «Угринів» Львівської митниці ДФС Білашем С. Р. складено стосовно ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил № 2276/20900/17 за ознаками порушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Підставою для винесення постанови було те, що за результатами перевірки баз даних АСМО «Інспектор», ЄАІС ДФСУ з'ясовано, що ОСОБА_1 06 лютого 2017 року через митний пост «Угринів» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «JEEP GRAND CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_1, VIN-код № НОМЕР_2 в режимі транзиту без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, на строк, передбачений статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту.

Станом на 02 червня 2017 року у базах даних відсутня інформація про вивезення з митної території України цього автомобіля, отже ОСОБА_1 перевищив встановлений частиною першою статті 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення вказаного автомобіля більше ніж на 10 діб.

03 липня 2017 року постановою в. о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Я. І. в справі про порушення митних правил № 2276/20900/17 позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не доведено факт ввезення позивачем автомобіля на митну територію України, зокрема, при розгляді справи про порушення митних правил не з'ясовано його персональних даних, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним та таким, що зроблений без належного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до частини першої статті 529 Митного кодексу України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що скарга (адміністративний позов) на постанову органу доходів і зборів у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Як встановлено з матеріалів справи, розгляд справи про порушення митних правил № 2276/20900/17 здійснювався в присутності позивача, та копію прийнятої за результатами її розгляду постанови вручено позивачу 03 липня 2017 року.

До суду позивач звернувся лише 07 травня 2018 року, тобто після спливу десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивачем, як при поданні позовної заяви, так і на виконання вимог ухвали судді Нововолинського міського суду Волинської області від 11 травня 2018 року, заявлялися клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду із даним позовом з покликанням на несвоєчасне (лише 28 лютого 2018 року) отримання від правоохоронних органів інформації про зареєстроване кримінальне провадження, в межах якого він є потерпілим, та яке має значення для вирішення даної адміністративної справи. Зазначав, що первинну позовну заяву, подану 27 березня 2018 року, залишено судом без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду та відсутності клопотання про його поновлення, відтак, позивач відповідну ухвалу не оскаржував в апеляційному порядку, а повторно звернувся до суду з позовною заявою, до якої долучив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Вказані клопотання не були вирішені судом першої інстанції ні під час відкриття провадження у справі, ні під час вирішення справи по суті - резолютивні частини судових рішень суду першої інстанції не містять рішення, прийнятого за наслідком розгляду клопотань.

Апеляційний суд вважає, що посилання позивача на поважність причин пропуску строку звернення до суду, зокрема й факту отримання інформації про зареєстроване кримінальне провадження, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України вказана обставина могла б слугувати підставою для зупинення провадження у адміністративній справі.

Між тим, поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, встановивши, що позовна заява подана до суду після спливу десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити вказаний позов без розгляду, а не розглядати його по суті.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, а зазначений вище адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись статтями 286, 311, 315, 319 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 09 листопада 2018 року у справі № 165/1106/18 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Скоромного Ярослава Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич