Справа № 160/1569/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Справа № 160/1569/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 18.02.2019 надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо повернення позивачу виконавчого листа від 16.01.2019 року без прийняття до виконання та зобов'язати відповідача прийняти до виконання такий виконавчий лист.
В обґрунтування позову зазначено про протиправність дій державного виконавця щодо повернення позивачу виконавчого листа від 16.01.2019 року без прийняття до виконання .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року року відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду залучено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до участі у справі як співвідповідача.
Відповідачі у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надали, будь-яких пояснень з приводу вказаних правовідносин на адресу суду не надіслали.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
28.01.2019 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про прийняття до виконання вищевказаного виконавчого листа.
05.02.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 прийнято повідомлення № 021-33/16-43 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Правовою підставою для прийняття такого рішення з боку відповідача вказано, що виконавчий лист не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». На думку відповідача, виконавчий лист не відповідає вимогам п.6 частини 4 ст. 4 вказаного Закону України з огляду на не зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника та ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника. Також вказано, що боржником у виконавчому документі визначено посадову особу, яка не може бути боржником, що у свою чергу суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та унеможливлює прийняття до виконання зазначеного виконавчого документу.
Вважаючи, що державним виконавцем безпідставно повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
У відповідності до ч.3 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», визначено вимоги до виконавчого документу, а саме, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 цього Закону.
Тобто, Законом України «Про виконавче провадження», визначено вичерпний перелік вимог до виконавчого документа, які є обов'язковими для органу, який його видав, а також, визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається, а тому посилання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 у оскарженому повідомленні на обставини, не визначені таким переліком суд визнає безпідставними.
При цьому, пунктом 3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що з метою захисту інтересів стягувача виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
За таких обставин, відсутність у виконавчому листі певних даних про стягувача і боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2014 року у справі6-62цс14.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Разом з тим, суд зазначає, що оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання з підстав його невідповідності вимог названого Закону, а тому державний виконавець діяв у межах повноважень, визначених законодавством України.
Поряд з цим, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого ним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.02.2019 року № 021-33/16-43.
Визначаючись з найбільш ефективним захистом порушеного права позивача, суд зазначає, що статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, у тому числі, про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів, людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, суд не обмежений вимогами адміністративного позову, виходячи з предмету судового захисту, на який він направлений. Нечіткість прохальної частини позовної заяви не є та не може бути підставою для відмови у її задоволенні, оскільки це суперечить принципам адміністративного судочинства і судового захисту у цілому.
Згідно із статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументами учасників справи.
За таких обставин, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.02.2019 року № 021-33/16-43 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а також зобовязати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/4055/18 від 16.01.2019 року.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.02.2019 року № 021-33/16-43 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Зобовязати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/4055/18 від 16.01.2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна