Справа № 463/670/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2143/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, за апеляційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2019 року (суддя першої інстанції Гирич С.В., м. Львів),

В С Т А Н О В И В :

09.01.2019 р. Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, про продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений п. 11 ст. 289 КАС України.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого 13.01.2018 о 22 год. 35 хв. був затриманий прикордонним нарядом «Засідка» та 16.01.2018 Жовківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 16.01.2018 Личаківським районним судом м. Львова відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням такого в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, 30.01.2018 року відповідач був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району Волинської області, 11.07.2018 Личаківським районним судом м. Львова прийнято рішення про продовження строку затримання відповідача, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. З метою ідентифікації відповідача скеровано відповідні запити до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща, однак у зв'язку із ненадходженням відповіді на запити такі скеровано повторно. Однак станом на час пред'явлення позову до суду інформації, щодо встановлення особи вищевказаного громадянина не надійшло. Враховуючи те, що термін утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 13.01.2019, наявність умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: відсутність інформації необхідної для ідентифікації особи з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства існує необхідність продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09 січня 2019 року позов задоволено, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення про продовження строку затримання є незаконним, оскільки жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання у пункті немає.

Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Так, апелянту було вручено судову повістку, роз'яснено її зміст з участю перекладача, що підтверджено розпискою, яка надійшла з Волинського пункту тимчасового перебування іноземців до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Про причини неявки суду повідомлено не було і клопотань про відкладення судового розгляду не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, внаслідок чого його було затримано прикордонним нарядом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2018 року ухвалено примусово видворити відповідача і затримати його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, з поміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 22 год. 45 хв. 05 серпня 2018 року.

04.09.2018 року відповідач був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з метою ідентифікації відповідача, 21.08.2018 позивачем було скеровано відповідні запити до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща.

Також в зв'язку з відсутністю відповіді, 23.11.2018 Львівський прикордонний загін звернувся за допомогою до посла України в Польщі щодо надання сприяння в отриманні інформації щодо відповідача. Однак інформація відсутня.

У зв'язку із ненадходженням відповіді на запити управлінням у справах іноземців та адміністративного провадження Міжнародно-правового департаменту проведено заходи з повторного анкетування, сканування відбитків пальців та фотографування відповідача, який поміщений та утримується у Волинському ПТПІ ДМС. Слід зазначити, що відповідач при повторному анкетуванні надав про себе інші анкетні дані, а саме назвав себе ОСОБА_5.

Зібрані матеріали 23.11.2018 направлено до Посольства України в Республіці Польща для їх передачі до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща з метою прискорення процедури ідентифікації даного громадянина Народної Республіки Бангладеш. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що станом на час пред'явлення позову до суду, інформації, щодо встановлення особи вищевказаного громадянина не надійшло. Відповідь з Посольства Народної Республіки Бангладеш на час розгляду справи в суді першої інстанції була відсутня, а термін утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців закінчується.

Відтак, у зв'язку із закінченням строку затримання відповідача та перебування у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зробив висновок, що є підстави для продовження строку тримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

У підпункті "f" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Крім цього, відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, передбачено, що контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Зважаючи на вищенаведене, та наявність не виконаного рішення суду про видворення відповідача, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення відповідача.

Доводи апелянта про те, що позивачем не вжиті заходи щодо його ідентифікації є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні листи Адміністрації Державної прикордонної служби України адресовані в Посольство України в Республіці Польща щодо ідентифікації позивача як громадянина Народної Республіки Бангладеш.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує відсутність співпраці відповідача з органом правопорядку з метою належного встановлення його дійсних анкетних даних, оскільки при первинному опитуванні він зазначив ім'я ОСОБА_4, а при повторному анкетуванні - ОСОБА_6.

Доводи апелянта щодо безпідставного ненаправлення позивачем запиту до Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш у м.Києві суд відхиляє, так як згідно офіційного роз'яснення Міністерства закордонних справ України пчесні консули іноземних держав можуть бути призначені з метою сприяння розвитку торгівельних, економічних, культурних, наукових, туристичних зв'язків між державами, тобто вони не наділені повноваженнями щодо ідентифікації осіб та документуванням таких осіб свідоцтвом на повернення.

Доводи апелянта про надання копії паспорту суд також відхиляє, адже така копія не завірена і не являється документом, що посвідчує особу відповідача.

Отже, враховуючи, що відповідач був затриманий прикоржонним нарядом при спробі незаконно перетнути кордон, не надав свій паспорт, зазначив різні прізвища при його анкетуванні, на даний час відсутня інформація Посольства Республіки Бангладеш щодо його особи, є підстави для продовження строку затримання цієї особи.

З урахуванням наведеного, оскаржуване судове рішення є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 4 лютого 2019 року у справі №463/670/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик