Справа № 420/354/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/354/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов від 27.12.2018 р. ВП №57973571 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та від 27.12.2018 р. ВП №57973571 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.,-

І. Суть спору:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій просило:

скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенка Сергія Борисовича від 27.12.2018 р. ВП №57973571 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та від 27.12.2018 р. ВП №57973571 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Одеський окружний адміністративний суду рішенням від 25.07.2018 р. по справі №815/3049/18 зобов'язав головне управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 р., як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23.12.2015 року №900-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №30077902 (реєстр №7 від 29.06.2017 р. вх. №4529 від 29.06.2017 р.) з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2018 р. по справі №815/3049/18, яку головне управління отримало 30.10.2018 р., суд повернув апеляційну скаргу головного управління на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 р. у зв'язку з несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.

09.01.2019 р. позивач з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшли постанови ВП №57973571 від 27.12.2018 р. про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Позивач вважає, що вищевказані постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. та постанова про відкриття ВП в частині стягнення виконавчого збору належать до скасування.

Позивач зазначив, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 р., яке набрало чинності 19.10.2018 р., ОСОБА_3 01.11.2018 року проведено перерахунок пенсії.

Внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії (без надбавок до пенсії як учаснику АТО та учаснику бойових дій) ОСОБА_4 становить 4638,26 грн., а до перерахунку становив 4664,45 грн.

Оскільки розмір грошового забезпечення в довідці №30077902 наданої в 2017 році є нижчим ніж наданої у 2018 році, тому і розмір пенсії є нижчим, то головним управлінням збережено розмір раніше призначеної пенсії, яка з урахуванням надбавок до пенсії як учаснику АТО та учаснику бойових дій становить 5067,45 грн. відповідно доплати пенсії не має.

Таким чином, позивач вважає, що стягнення відповідачем виконавчого збору за самостійне виконання рішення суду є протиправним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові. У зв'язку з тим, що відповідач не з'явився в судове засідання представник позивача просила продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 18.02.2019 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження за окремою категорією термінових адміністративних справ за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 25.02.2019 року.

Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

22.02.2019 р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов в якому просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що 24.01.2019 р. до відділу надійшов лист ГУ ПФУ в Одеській області про виконання рішення суду, а саме: проведений перерахунок за період з 01.01.2016 р. Внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_3 становить 4638,26 грн. а до перерахунку становив 4664,45 грн. Оскільки розмір пенсії є нижчим, ГУ ПФУ було збережено розмір раніше призначеної пенсії. Таким чином доплата не була виконана.

Отже рішення суду боржником не виконано в повному обсязі.

Відповідач у відзиві зазначив, що законом чітко визначено стягнення виконавчого збору одразу з відкриттям виконавчого провадження.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом.

Так, суд встановив, що Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 25.07.2018 р. по справі №815/3049/18 зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 р., як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23.12.2015 року №900-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №30077902 (реєстр №7 від 29.06.2017 р. вх. №4529 від 29.06.2017 р.) з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2018 р. по справі №815/3049/18, яку головне управління отримало 30.10.2018 р., суд повернув апеляційну скаргу головного управління на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 р. у зв'язку з несплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.

Зазначене рішення по справі №815/3049/18 набрало законної сили 19.10.2018 р.

27.12.2018 р. відповідач прийняв постанови про відкриття виконавчого провадження №57973571 на підставі виконавчого листа №815/3049/18 від 20.11.2018 р., та про стягнення з боржника ГУ ПФУ в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Зазначені постанови позивач отримав 09.01.2019 р. про що свідчить штамп на супровідному листі.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

ІV Джерела права та висновки суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII (надалі - "Закон № 1404-VIII").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016року №1404-VIII (зі змінами та доповненнями) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1,2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, у тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено вичерпний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника.

Зокрема, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Отже, проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання рішення. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов'язаний зазначити суму виконавчого збору, яка належить до стягнення.

Позивач посилається на те, що внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії (без надбавок до пенсії як учаснику АТО та учаснику бойових дій) ОСОБА_4 становить 4638,26 грн., а до перерахунку становив 4664,45 грн.

Оскільки розмір грошового забезпечення в довідці №30077902 наданої в 2017 році є нижчим ніж наданої у 2018 році, тому і розмір пенсії є нижчим, то головним управлінням збережено розмір раніше призначеної пенсії, яка з урахуванням надбавок до пенсії як учаснику АТО та учаснику бойових дій становить 5067,45 грн. відповідно доплати пенсії не має.

Представник позивача надала довідку про доходи пенсіонера ОСОБА_3, в якій зазначено, що пенсія за період з 01.01.2018 р. по 31.03.2019 р. склала 73445,99 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи те, що: Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 25.07.2018 р. по справі №815/3049/18 зобов'язав головне управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 р., доказів підтвердження виконання рішення суду у повному обсязі до 27.12.2018 року (відкриття виконавчого провадження ВП №57973571) позивачем суду не надано, суд робить висновок, що до відкриття виконавчого провадження ВП №57973571 позивач рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 року не виконав в повному обсязі, а тому суд вважає, що постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.12.2018 року ВП №57973571 є правомірними.

Вирішуючи спір, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду здійснений у постанові від 07.03.2018 року у справі №750/7624/17 про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд робить висновок, що позовні вимоги не належать до задоволення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 77, 90, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розглядами судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої , статтями 286-288 цього Кодексу , набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.6 ст.287 КАС України рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області адреса: вул. Канатна,83 м. Одеса, 65107, .

Відповідач - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, адреса: пл. Бориса Дерев'янка,1 м. Одеса, 65072, .

Суддя О.Я. Бойко

.