Справа № 0740/923/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3796/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року (суддя першої інстанції Маєцька Н.Д., м. Ужгород, повний текст складено 08.10.2018),

В С Т А Н О В И В :

31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Міжгірське ОУПФУ Закарпатської області) про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку та зобов`язання призначити йому як такому, що працював на територіях радіоактивного забруднення виплату пенсії на пільгових умовах із зменешенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу та відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення за призначенням пенсії 1 березня 2018 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року позовну заяву задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі, оформлене протоколом № 5 від 13 березня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Міжгірське об`єднане управління Пенсійного фонду Закарпатської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 березня 2018 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду Закарпатської області судові витрати у розмірі 704,80 грн. В частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Із таким рішенням суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог зазначає, що у поданих документах (архівній довідці) значиться ОСОБА_2 замість ОСОБА_1 . Також зазначеними документами не визначено час та місце роботи при ліквідації наслідків на Чорнобильській атомній електростанції.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильскій АЕС у 1986 року, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 05 листопада 1991 року серії НОМЕР_1 та від 2 серпня 1995 року серії НОМЕР_2 .

01 березня 2018 року позивач звернувся до Міжгірського ОУПФ України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви було додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, військовий квиток (довідка), диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює на території населеного пункту якому надано статус гірського (посвідчення), архівна довідка про участь у ліквідації на Чорнобильській АЕС, посвідчення ліквідатора на Чорнобильській АЕС.

Рішенням комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі, оформленого протоколом № 5 від 13 березня 2018 року, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в архівній довідці № 2922 від 20 червня 2017 року не визначено час та місце роботи при ліквідації наслідків на Чорнобильській та вказаний рядовий ОСОБА_2 замість ОСОБА_1 .

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності свого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Вимогами абзацу 2 п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на зменшення пенсійного віку на 10 років.

Як вірно враховано судом першої інстанції, що згідно з абз. 7 п.п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25 серпня 1992 року № 501 (діяв на момент видачі позивачу посвідчення) посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження;

в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 398/3509/16-а (2-а/398/54/17).

ОСОБА_1 згідно посвідчення від 05 листопада 1991 року серії НОМЕР_1 та від 2 серпня 1995 року серії НОМЕР_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Які недійсними не визнавалось, та такий статус позивача не оскаржується.

Відповідно до військового квитка позивача, який досліджувався судом першої інстанції у судовому засіданні, він з 16 травня 1986 року по 31 червня 1986 року приймав участь в роботі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно архівної довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України вбачається, що в наказі командира військової частини НОМЕР_3 по стройовій частині від 18 травня 1986 року № 85 значиться, що рядовий ОСОБА_2 (так як зазначено в тексті наказу) відряджається для виконання урядового завдання та наказом від 31 травня 1986 року № 96 зараховується на котлове забезпечення після виконання урядового завдання рядовий ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про підтвердження факту участі позивача у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, а надані ним до заяви про призначення пенсії документи є належними доказами на підтвердження передбачених законом відомостей на підставі, яких здійснюється таке призначення. Відтак, позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що в архівній довідці значиться інформація стосовно ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , та в довідці від 05 квітня 1995 року № 149 військової частини № НОМЕР_4 зазначено період виконання ОСОБА_1 урядового завдання з 16 травня 1986 року по 31 травня 1986 року, а у військову квитку вказано період участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС з 16 травня 1986 року по 31 червня 1986 року.

Дані факти не можуть бути достатніми підставами для відмови у призначенні позивачу пенсії, оскільки архівною довідкою Міністерства оборони України підтверджено, що в книзі алфавітного обліку рядового та сержантського складу строкової служби призову осінь 1983 р. - весна 1989 р. значиться ОСОБА_1 1967 р.н., а військовослужбовці на прізвище ОСОБА_3 з іншими ініціалами не виявлені. Вказані ж розбіжності щодо періоду участі позивача в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС не спростовують факту його участі в такій ліквідації.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Комісії по призначенню пенсій управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі, оформлене протоколом № 5 від 13 березня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним та підлягало скасуванню.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 0740/923/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.