Справа № 705/3151/17
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/3151/17 Суддя (судді) першої інстанції: Коваль А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2018 року (дата виготовлення повного тексту рішення невідома) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області про визнання дій протипраними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області неправомірними щодо не надання йому статусу інваліда війни, зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області визнати ОСОБА_2 інвалідом війни та видати посвідчення відповідного зразка.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо залучення позивача саме до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 28.01.2019 від позивача надійшла заява, у якій він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія) інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов'язане з наслідками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідно експертним висновком Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 5577 від 10 грудня 1999 року, посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії серії НОМЕР_1 с, виданим Черкаською облдержадміністрацією; довідкою до акту огляду МСЕК, довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги.

Позивач по завданню Державної Комісії брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився безвиїзно в 30-кілометровій зоні з 18 травня 1989 року по 18 червня1989 року. Оскільки, за наказом № 84 від 15 травня 1989 року по Ульянівському АТП-13548 Кіровоградської області був відряджений в м. Чорнобиль для виконання спецзавдання. Завдання по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС виконував у складі Київської 5-ї Чорнобильської колони АТП-13027 на посаді водія автобуса ЛАЗ НОМЕР_2 для забезпечення перевезень експлуатаційників ЧАЕС, що підтверджується наказом № 76 від 23 травня 1989 року по Київському автотранспортному підприємству 13027 Київського міського територіально-виробничого об'єднання автомобільного транспорту Міністерства транспорту УРСР про тимчасовий прийом на роботу в 5-ту Чорнобильську колону з 18.05.1989 по 18.06.1989 водіїв, рем. робочих, спеціалістів Кіровоградського і Зпоріжського територіально-виробничих об'єднань автомобільного транспорту, в тому числі і ОСОБА_2

20 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області із заявою, в якій просив надати йому статус інваліда війни та видати йому посвідчення, як людині, що приймала участь у формуванні загону цивільної оборони та з 18 травня 1989 року по 18 червня1989 року приймала безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Листом від 10 жовтня 2017 року за № 4230/10 Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області повідомило позивача про відсутність підстав для надання йому статусу інваліда війни, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі посвідчення, оскільки не надано документального підтвердження факту залучення його до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення є протиправними.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія) інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов'язане з наслідками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

У відповідності до Експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії № 5577 від 10 грудня 1999 року позивач маю ряд захворювань, повязаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 201909від 26 травня 2016 року та довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 02 червня 2016 р. серії 10 ААА № 252377 позивач має ІІ групу (довічно) інвалідності в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

08 серпня 2001 року позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 с особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та віднесено його до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В період з 18 травня по 18 червня 1989 року позивач працював на посаді водія автобуса ЛАЗ-695 державний номерний знак НОМЕР_2 на автотранспортному підприємстві Чорнобильської АЕС.

Довідкою Автотранспортного підприємства № 8 Комунального підприємства «Київпастранс», № 653 від 20.06.2017 р. підтверджується, що позивач дійсно був відряджений для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У відповідності до довідки Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусного парку № 8 від 20.03.2012 р. № 105 згідно з наказом Міністерства автотранспорту УРСР № 3 від 27.07.1988 р. АТП-33027 перейменовано на АТП 13027, згідно з розпорядженням Київської міської адміністрації № 2376 (додаток 2) від 07.12.1998 р. АТП-13027 перейменовано на Комунальне автотранспортне підприємство 13027, яке наказом № 2 від 01.11.2001 року перейменовано на Автобусний парк № 8 КП «Киїівпастранс».

При цьому статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Враховуючи викладене, формування Цивільного оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази щодо залучення позивача саме до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому підстави для поширення на позивача дії пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

Колегія суддів зазначає, що довідка архівного відділу Уманської міської ради від 26.10.2012 року № 566/20-229, довідка КП «Київпастранс» Автобусний парк № 8 № 404 від 22.08.2017 р., наказ № 76 від 23 травня 1989 року Автотранспортного підприємства 13027 Київського державного виробничого обєднання автомобільного транспорту про те, що він був тимчасово прийнятий на роботу в 5-ту Чорнобильську колону з 18.05 по 18.06.1989 року не можуть бути доказами участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, оскільки не підтверджують факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

При цьому, Відповідно до п.п. 3, 5, 6, 7 Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 201-78 (далі - Положення) підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об'єктах народного господарства здійснює керівник такого об'єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони

Нормами п. 12 Положення передбачено, що служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об'єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР.

Силами цивільної оборони СРСР, згідно з п. 13 Положення, були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників.

Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об'єктів народного господарства, на базі яких вони створені.

Згідно з п. 16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов'язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов'язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років.

Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов'язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.

Таким чином, особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР.

Формування цивільної оборони підлягали створенню на кожному об'єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР. Певна група громадян СРСР могла бути залучена до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони в обов'язковому порядку.

За змістом п. 16 Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону.

Крім того, особа підлягала залученню до штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони певного рівня - загальнорадянського, республіканського, крайового, обласного, районного, міського чи певного об'єкта народного господарства.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували залучення позивача до складу формувань цивільної оборони та направлення його на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі одного із формувань Цивільної оборони.

Також колегія суддів враховує, що направлення позивача на виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи було оформлене документами, які зазначалися раніше. Однак, у таких документах відсутні посилання на участь ОСОБА_2 у формуваннях цивільної оборони СРСР.

Таким чином, надані позивачем до суду докази не підтверджують його участь у складі формувань Цивільної оборони, проте дійсно підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлення йому у зв'язку з цим інвалідності, що в свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно підпункту 1 частини першої статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Верховний Суд вже неодноразово висловлював аналогічну правову позицію у постановах, зокрема, від 07.06.2018р. у справі №377/797/17, від 21.08.2018р. у справі №279/2285/16-а та від 25.09.2018р. у справі №806/5085/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області про визнання дій протипраними та зобов'язання вчинити певні дії -задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 листопада 2018 року - скасувати.

Постановити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 28.02.2019.