Справа № 807/3604/14
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3018/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника відповідача Дацків В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Гаврилко С.Є. о 09 год. 35 хв. у м. Ужгороді) у справі № 807/3604/14 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 № , № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 12.11.2014.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем протиправно до його доходу за 2012 рік включено кошти в сумі 19122 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок від Тячівського районного центру зайнятості в якості дотації за працевлаштування безробітної особи, так як відповідно до п. 292.11 ст.292 Податкового кодексу України (далі - ПК України) такі кошти не включаються до доходу платників єдиного податку першої - третьої груп. Також позивач вважає протиправним збільшення йому доходу за 2012-2013 роки на суму отриманих від ТОВ «Еталон» готівкових коштів згідно квитково-касових листів, оскільки вказані листи є документом типової форми для обліку перевізником (міжнародного сполучення) транспортної роботи, роботи водіїв та списання витраченого пального. Тобто, вказані листи не є розрахунковим бухгалтерським документом, а відтак на їх підставі не можуть визначатися доходи платника податків. З огляду на викладене, позивач вважає протиправним донарахування йому єдиного податку, податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Крім того, зазначив, що в період 2012-2013 роки позивач поніс витрати на суму 142807,30 (91278,26+510529,04) грн. та 149258,72 (90302,94+49460,74+90495,04-сплачених за рахунково-касове обслуговування) грн. відповідно (без врахування витрат на паливно-мастильні матеріали). У зв'язку з цим, викладені в акті перевірки факти та висновки податкового органу про перевищення позивачем обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи за 2012 рік на 94420,71 грн.. а також проте, у 2013 році позивач повинен був здійснювати оподаткування на загальній системі, не відповідають дійсності та спростовуються даними вказаного акту перевірки. Відповідачем невірно визначено суму доходу позивача за 2012 та 2013 роки, а тому відсутні правові підстави для нарахування боргу (недоїмки) сумі 76811,91 грн.

08.05.2015 Закарпатським окружним адміністративним судом ухвалено постанову, якою у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2014 № , № та вимоги про сплату боргу ( недоїмки) № від 12.11.2014 - відмовлено повністю та стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, податковий номер - НОМЕР_4) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 4382,00 (чотири тисячі триста вісімдесят дві гривні, 00 копійок) з зарахуванням коштів до спеціального фонду (отримувача - УК у м. Ужгород, код ЄДРПОУ отримувача - 38015610, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Закарпатській області, МФО 812016, рахунок № 4002, код класифікації доходів 22030001, Код ЄДРПОУ суду 35231455).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.05.2015 у справі № 807/3604/14 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання нечинним і скасування податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014 № та прийнято в цій частині нову постанову, якою вказану вимогу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 № в частині визначення грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 7814,14 грн., у тому числі: основний платіж 6251,31 грн., штрафні (фінансові) санкції 1562,83 грн. У решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.05.2015 у справі № 807/3604/14 залишено без змін.

08.12.2016 ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.05.2015 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 № в частині визначення грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 7814,14 грн., у тому числі: за основним платежем - 6251,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1562,83 грн. У задоволенні позову у частині решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що під час визначення доходу за 2012 рік, контролюючим органом на підставі квитково-касових листів взято до уваги суму вартості реалізованих квитків 175837,71 грн.. Проте, вказана сума не є доходом позивача, оскільки як зазначено у самих квитково-касових листах, а також це відображено і у акті перевірки (Т.1 а.с. 16), позивач за реалізовані квитки отримав 153484, 35 грн. Це узгоджується з тим, що відповідно до умов договору про надання послуг автостанцією перевізнику від 10.01.2012 укладеного з ЗАТ ВКК «Еталон» грошові кошти передаються перевізнику в сумі 85% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у 2012 році дохід позивача склав 1052745,35 грн., який складається з отриманих на розрахункові рахунки кошти в сумі з 899261 грн. та готівкових коштів отриманих за продаж квитків згідно квитково-касових листів в сумі 153484,35 грн.. Отже, сума заниження позивачем податкового зобов'язання з єдиного податку за 2012 рік становить 7911,80 грн. (52745,35 х 0,15), а тому відповідач протиправно податковим повідомленням-рішенням від 12 листопада 2014 року № визначив податкове зобов'язання понад вказану суму, різниця становить 6251,31 грн. (14163,11 - 7911,80). Також, вказаним податковим повідомленням-рішення відповідачем відповідно до статті 123 пункту 123.1 ПК України застосовано штрафні санкції в розмірі 25%, а відтак такі мають становити 1977,95 грн. (7911,80 х 0,25). З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з єдиного податку, підлягає скасуванню на суму 7814,14 грн., у т.ч.: основний платіж - 6251,31 грн. (14163,11 - 7911,80), штрафні (фінансові) санкції 1562,83 грн. (3540,78 - 1977,95).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати про часткове задоволення позову та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що квитко-касовий лист не являється розрахунковим документом, який підтверджує отримання готівки за продані товари чи надану послугу, а відтак не відповідає вимогам належності доказів, передбачених ст. 73 КАС України.

Також рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Так в апеляційній скарзі покликається на те, що позивачем в порушення абзацу 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України, не дотримано умови здійснення господарської діяльності із застосуванням ІІ групи спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2, зареєстрований фізичною особою-підприємцем Тячівською державною адміністрацією 04.02.2004, про що видано відповідне свідоцтво з реєстраційним записом № 1006521 (Т. 1 а.с. 59). В ДПІ у Тячівському районі Закарпатської області позивач взятий на податковий облік, що підтверджується довідкою форми № 4-ОПП № 4967 від 24.02.2004 (Т. 1 а.с. 60).

На підставі наказу № 413 та направлень №№ 376/17-02, 377/17-02, 378/17-02 від 26.09.2014 ДПІ у Тячівському районі проведено позапланову перевірку фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2011 по 31.12.2013у. За результатом проведеної перевірки було складено Акт № 1593/17-02/НОМЕР_4 від 21 жовтня 2014 року (далі по тексту - акт) (Т.1 а.с. 6-45).

Згідно висновків, зазначених в акті перевірки, під час перевірки встановлено ряд порушень, зокрема, й тих, на які звертають увагу сторони, а саме порушення позивачем: статті 291, пункту 291.4, підпункту 291.4.2, статті 293 пункту 293.4 ПК України у зв'язку з чим занижено єдиний податок в сумі 14163,11 грн. із суми перевищення граничного обсягу доходу платника єдиного податку за ставкою 15 відсотків; статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.2, статті 177 пунктів 177.1, 177.2, 177.10 ПК України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік в сумі 174223,68 грн.; статті 6 частини 1 пункту 2, статті 7 частини 2 пункту 1, статті 8 пункту 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з єдиного соціального внеску в сумі 76811,91 грн.

Згідно акта перевірки, контролюючий орган до таких висновків дійшов з огляду на те, що відповідно до поданої податкової декларації з єдиного податку за 2012 рік, позивачем задекларовано дохід в сумі 903227, 51 грн. Проте, як встановлено під час перевірки, у 2012 році на розрахункові рахунки, відкриті позивачем у банківських установах, надійшло 918583 грн., у т.ч.: 899261 грн. з призначення платежу «за реалізовані квитки» та «сплата тарифу перевізнику», 200 грн. з призначенням платежу «внесення власних заощаджень», 19122 грн. - "відшкодування дотацій". Поряд з цим, у вказаному році відповідно до квитково-касових листів, перелік яких наведено у акті перевірки, ОСОБА_2 отримав готівкові кошти за реалізовані квитки на автостанціях в сумі 153484,35 грн. (фактична вартість реалізованих квитків за які отримано кошти складає 175837,11 грн.), а отже за даними перевірки загальна сума доходу позивача у 2012 році склала 1094420,71 грн.. Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що позивачем у 2012 році на 94420,71 грн. перевищено обсяг доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи, а тому до цієї суми застосуванню підлягає ставка єдиного податку 15 відсотків, що становить 14163,11 грн. (94420,11 грн. * 15%). У 2012 році позивач допустив перевищення обсягу доходу, визначеного для платників єдиного податку 2 групи, відповідно до статті 298 пункту 298.2 підпункту 298.2.3 Податкового кодексу України у 2013 році він повинен був здійснювати оподаткування на загальній системі, проте цього не зробив та відповідної декларації не подавав. За даними перевірки у 2013 році позивачем отримано дохід в сумі 1178657,17 грн., а сума витрат склала 137618,83 грн.. Отже, сума заниженого податку з доходів становить 174223,68 грн.. При цьому, визначаючи дохід, відповідач виходив з того, що протягом 2013 року на розрахункові рахунки позивача надійшло 951635,79 грн. з призначенням платежу «за реалізовані квитки» та «сплата тарифу перевізнику», а 227021,38 грн. ним отримано готівкою за реалізовані квитки, що підтверджується квитково-косими листами, перелік яких наведено у акті перевірки. З огляду на викладене, податковим органом також донараховано єдиний соціальний внесок на суму 76811,91 грн..

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2014 року: - № , яким ФОП ОСОБА_2 визначено грошове зобов'язання з єдиного податку в сумі 17703,89 грн., у т.ч. 14163,11 грн. основний платіж, 3540,78 грн. штрафні (фінансові) санкції (т. 1 а.с. 46); - № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 217779,60 грн., у т.ч. 174223,68 грн. основний платіж, 43555,92 грн. штрафні (фінансові) санкції (Т. 1 а.с. 47).

Крім цього, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2015 року № Ф-, якою позивача зобов'язано сплати недоїмку з єдиного соціального внеску в сумі 76811,91 грн. (т. 1 а.с. 47).

Вважаючи такі рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України (тут та далі в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.4 ст. 291 ПК України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на II групі платника єдиного податку не повинні перевищувати 1 млн. грн. обсягу доходів за 1 рік.

Відповідно до п. 292.16 ст. 292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

Статтею 293 ПК України визначено ставки єдиного податку згідно пункту 293.2 якої до ІІ групи застосовуються ставка єдиного податку у межах до 20 % розміру мінімальної заробітної плати.

До суми перевищення обсягу доходу, визначеного у ст. 291 п. 291.4 пп. 1, 2 і 3 цього Кодексу застосовується ставка у розмірі 15 % (ст. 293 п. 293.4 ПК України).

Згідно пп. 298.2.3 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Керуючись наведеним вище, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що у разі перевищення позивачем протягом календарного року платником єдиного податку ІІ групи встановленого обсягу доходу, а саме 1 млн. грн., то сума такого перевищення оподатковується за ставкою 15 %. Разом з цим такий платник податків з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення, не здійснив перехід на застосування іншої ставки єдиного податку, оподаткування його доходу здійснюється за загальною системою.

Так у декларації з єдиного податку за 2012 рік позивачем задекларовано доходу в сумі 903227,51 грн., проте податковим органом за наслідками перевірки встановлено, що такий дохід становив 1094420,71 грн., який складається з сум: 918583 грн., які надійшли на розрахункові рахунки позивача у банках, 175837,71 грн. готівкових коштів згідно квитково-касових листів.

Так, зокрема, податковим органом на підставі банківських виписок з розрахункових рахунків № НОМЕР_6 в АТ «ОТП Банк», № НОМЕР_7 в Закарпатському РУ АТ «ПриватБанк» встановлено, що у 2012 році на ці розрахункові рахунки позивачу надійшло 918583 грн., у т.ч.: 899261 грн. з призначенням платежу «за реалізовані квитки» та «сплата тарифу перевізнику», 200 грн. із призначеннями «внесення власних заощаджень», 19122 грн. - «відшкодування дотацій».

Однак колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, щодо безпідставного включення податковим органом до доходу позивача у 2012 році кошти в сумі 19122 грн., оскільки пп. 4 п. 292.11 ст. 292 ПК України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми коштів цільового призначення, що надійшли, зокрема, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, у тому числі в межах державних або місцевих програм.

Так з матеріалів справи слідує, що на розрахунковий рахунок позивача у 2012 році надійшли кошти в сумі 19122 грн від Тячівського районного центру зайнятості з призначенням платежу «відшкодування дотацій» на виконання умов договору від 17.11.2011 року № 00118, а саме згідно якого, позивач, як роботодавець працевлаштовує безробітну особу на постійне місце роботи, у зв'язку з цим центр зайнятості надає йому дотацію на створення додаткового місця згідно Порядку про надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 № 1 (т.1 а.с. 50-54)

Відтак кошти в розмірі 19122 грн не можуть бути включені в дохід позивача у 2012 році, оскільки таким не можуть вважатися в силу приписів пп. 4 п. 292.11 ст. 292 ПК України.

Крім цього, суд також вважає безпідставним включення 200 грн податковим органом до доходу позивача за 2012 рік., які останнім внесено на свій розрахунковий рахунок в якості власних заощадження, оскільки такі кошти не є доходом в розумінні Податкового кодексу України, а відтак не можуть враховуватися в об'єкт оподаткування платника єдиного податку.

Що стосується коштів в сумі 899261 грн., які надійшли у 2012 році на його розрахункові рахунки у банках з призначенням платежу «за реалізовані квитки» та «сплата тарифу перевізнику», то суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем ця сума не оспорюється, а відтак правомірність включення цієї суми податковим органом доходу доказуванню не підлягає.

Крім цього, як зазначив суд апеляційної інстанції при первинному розгляді цієї апеляційної скарги, заниження обсягу доходу виникло за рахунок того, що СПД ОСОБА_2 у декларації за 2012 рік не відображено готівкових коштів в сумі 175537,71 грн., які ним отримано на автостанціях за реалізовані квитки в сумі 175837,71 грн., фактично передано позивачу готівки 153484,35 грн..

Вказаний дохід готівкових коштів податковий орган встановив на підставі квитково-касових листів за 2012 рік перелік, яких наведений в таблиці акта перевірки і які наявні в матеріалах справи (т.1 а.с. 177)

Однак в своїх доводах позивач зазначав про неправомірність визначення його доходу на підставі цих листів, що на думку колегії суддів є неогрунтованим з огляду на наступне.

Згідно п. 292.13 ст. 292 ПК України дохід, зокрема, платника єдиного податку ІІ групи, визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Як вбачається із акта перевірки позивач до перевірки книги обліку доходів не надав, так як така втрачена, про що оголошено у газеті «Дружба» № 118-119 від 04.10.2014. (т.1 а.с. 15)

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України документи, які використовуються для складання податкової звітності, повинні зберігатися протягом 1095 днів з дня подання податкової звітності, для заповнення якої вони були використані.

Пунктом 44.5 ст. 44 ПК України встановлено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому ПКУ для подання податкової звітності. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Відповідно до п. 10 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, у разі втрати Книги обліку доходів і витрат фізична особа - підприємець - платник єдиного податку повинна звернутися до органів внутрішніх справ для подання заяви про втрату Книги обліку та отримати довідку про надання такої заяви.

Відтак у разі втрати позивачем Книги обліку доходів, такий повинен був повідомити про це податковий орган та протягом 90 днів вжити заходів щодо її відновлення.

Разом з цим, з матеріалів справи встановлено, що і не спростовано позивачем, відновленої Книги останнім до перевірки не представлено, а тому податковий орган перевіряючи правильність обчислення і сплати позивачем єдиного податку, виходив із наявних первинних документів.

Так, із матеріалів справи встановлено, що до перевірки позивачем на вимогу податкового органу надано банківські виписки, дорожні листи, квитково-касові листи за 2011-2013 роки, угоди, договори, ліцензії (т. 1, а.с. 165-166).

Суд апеляційної інстанції вважає правильним посилання суду першої інстанції на те, що визначення цього доходу позивачу потрібно здійснювати лише на підставі квитково-касових листів, оскільки акти взаємних розрахунків з ПрАТ ВКК «Еталон», які надавались згідно листа контрагента від 27.10.2014 № 402/09 (т. 1 а.с. 71-75, 144-148), такі відображають лише загальні суми розрахунків, зокрема, за 2012 рік - 306554,05 грн, яка включає як готівкові, так і безготівкові розрахунки, і з цих актів не вбачається можливим встановити, яка сума отримана готівкою, а яка безготівковим розрахунком.

Крім цього з умов договору про надання послуг автостанцією перевізнику укладеного 10.01.2012 між ФОП ОСОБА_2 та ЗАТ ВКК «Еталон», на котрі посилається позивач, як на визначення його доходу, та положень Постанови Нацбанку України від 02.02.1995 № 21 «Про затвердження порядку ведення касових операцій у народному господарстві України» видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями, оскільки позивачем не надано касових ордерів за 2012-2013 роки, а лише подано реєстри отримання коштів за перевезення пасажирів за 2012 рік всього на суму 53880,76 грн., в той час коли згідно акта звірки з ЗАТ ВКК «Еталон», який підписаний 20.03.2015 лише самим позивачем, сума розрахунків готівковими коштами у 2012 році становить 70869 грн. (т.2 а.с. 121).

Відповідно до п. 1 пп. 1.2. Інструкції про порядок використання типових форм документів для регулярних пасажирських перевезень у міжнародному сполученні, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 1133 від 01.12.2006 (чинна на момент спірних правовідносин) - дорожній лист автобуса в міжнародному сполученні та квитково-касовий лист (для міжнародного сполучення) типової форми, зокрема, є підставою для взаєморозрахунків між перевізником і замовником за надання транспортних послуг.

Згідно п. 3 цієї Інструкції - після оформлення квитків на рейс у нижній частині квитково-касового листа касир (або вповноважена особа) записує дані про реалізовані квитки на суму оплати за проїзд, а в разі повернення квитків записує їх кількість та повернуту суму коштів і передає його водієві.

Так під час визначення доходу за 2012 рік, контролюючим органом на підставі квитково-касових листів взято до уваги суму вартості реалізованих квитків 175837,71 грн. Проте, вказана сума не є доходом позивача, оскільки як зазначено у самих квитково-касових листах, а також це відображено і у акті перевірки, позивач за реалізовані квитки отримав 153484,35 грн. (т.1 а.с. 16) Це узгоджується з тим, що відповідно до умов договору про надання послуг автостанцією перевізнику від 10.01.2012 укладеного з ЗАТ ВКК «Еталон» грошові кошти передаються перевізнику в сумі 85 % від суми вартості за тарифом реалізованих квитків.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у 2012 році дохід позивача склав 1052745,35 грн., який складається з отриманих на розрахункові рахунки кошти в сумі з 899261 грн. та готівкових коштів отриманих за продаж квитків згідно квитково-касових листів в сумі 153484,35 грн.

Відтак, сума заниження позивачем податкового зобов'язання з єдиного податку за 2012 рік становить 7911,80 грн. (52745,35 х 0,15), а тому відповідач протиправно податковим повідомленням-рішенням від 12.11.2014 № визначив податкове зобов'язання понад вказану суму, різниця становить 6251,31 грн. (14163,11 - 7911,80).

Також, вказаним податковим повідомленням-рішення відповідачем відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України застосовано штрафні санкції в розмірі 25 %, а відтак такі мають становити 1977,95 грн. (7911,80 х 0,25).

Керуючись наведеним вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 12.11.2014 № в частині визначення грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 7814,14 грн., у тому числі: за основним платежем - 6251,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1562,83 грн.

Щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 12.11.2014 року № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2014 року № Ф-, якою позивача зобов'язано сплати єдиний соціальний внесок за 2013 рік, то суд погоджується з висновками судами першої інстанції та апеляційної інстанції при попередньому розгляді цієї справи, що полягає у наступному.

Як попередньо встановлено, позивачем в порушення абзацу 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України, не дотримано умови здійснення господарської діяльності із застосуванням II групи спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Оскільки, Позивач перехід на застосування іншої ставки єдиного податку не здійснив, з 01.01.2013 в нього виникає обов'язок переходу на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України.

Відповідно до п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 ПК України. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Під поняттям «доходи», згідно пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, слід розуміти загальну суму доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Статтею 138 ПК України визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Вказані витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

ДПІ у Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області позивачем вручено лист щодо надання документів від 30.09.2014 № 5488/1702.

На підставі документів, наданих для перевірки (виписок з банківських рахунків, договорів, книг нарахування заробітної плати, відомостей виплати заробітної плати), перевіркою відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено вартість документально підтверджених витрат пов'язаних із здійсненням діяльності СПД-ФО ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 в сумі 137618, 83 грн, що включає: заробітна плата найманим працівникам - 90302, 94 грн, сплата ЄСВ - 37820,85 грн, за розрахунково-касове обслуговування - 9495, 04 грн.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу за період 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено, що відповідно до виписок з поточних банківських рахунків відкритих СПД-ФО ОСОБА_2 наданих для перевірки, на рахунки надійшли кошти в загальній сумі 951635, 79 грн із призначенням платежу «за реалізовані квитки», «сплата тарифу перевізнику».

Відповідно до квитково-касових листів, наданих для перевірки та наявних в матеріалах справах, позивач у 2013 році за реалізовані квитки на автостанціях «Сколе», «Стрий», «Трускавець» отримав готівкові кошти в сумі 22 021, 38 грн, що з огляду на встановлені вище обставини та норми права, є доходом.

Відтак за порушення пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.1 п. 177.2, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України позивачу правомірно донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2013 рік у сумі 174223, 68 грн.

Відповідно до ст. 123 ПК України, ДПІ в Тячівському районі ГУ Міндоходів у Закарпатській області було застосовано і штрафні фінансові санкції у сумі 43555, 92 грн.

Щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 76811, 91 грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 3.2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 20 вересня 2013 № 162824160, фізичні особи-підприємці формують та подають до контролюючого органу звіт самі за себе один раз в рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. За період, що перевірявся. СПД-ФО ОСОБА_2 подавав звіти платника - єдиного податку.

За період з 01.01.2013 по 31.12.2013 дохід позивача, отриманий від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок не декларувався. Проте, податковим органом встановлено його заниження на суму 1041038, 34 грн, з чим суд погоджується.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34.7 відсотка визначеної пунктами 2 та З частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиною внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що Позивач - платник податків, який перевірявся, в 2013 році отримав чистий оподатковуваний дохід протягом 12 місяців.

Таким чином, за рахунок заниження у 2013 році позивачем доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, за період, що перевірявся, відбулось заниження єдиного внеску в сумі 76811, 91 грн.

Відтак, за порушення ч, 1 п. 2 ст. 6. ч, 2 п. 1 ст. 7 розд. III. п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням № НОМЕР_5 від 12.11.2014 року правомірно та законно визначено суму податкових зобов'язань єдиного внеску за 2013 рік в сумі 76811,91 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 12.11.2014

у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Державної податкової інспекції у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 807/3604/14 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року