Справа № 826/1209/14
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1209/14 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 16 серпня 2013 року № та № Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2018 року касаційна скарга Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задоволена частково, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2014 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року скасовані. В частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 16 серпня 2013 року № ухвалено нове рішення про відмову в її задоволенні. В частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 16 серпня 2013 року № справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2013 року №, прийняте Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідачем, Державною податковою інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки наявним беззаперечним доказам у справі в їх сукупності, що свідчить про не з'ясування всіх обставин справи, які мають значення правильного вирішення адміністративного спору .

21.02.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції та клопотання про розгляд справи за участі позивача.

Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Направляючи адміністративну справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що "на підтвердження правомірності застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності в охоплений перевіркою період позивачем долучено ряд договорів оренди (найму) нежитлових приміщень з додатками до них та актів здачі-приймання орендованих приміщень.

У спірному випадку суди в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі не встановили, які саме нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини надавались Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 в оренду протягом 2012 року та першого кварталу 2013 року, якою площею, на підставі яких правочинів та яким фізичним/юридичним особам".

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що орган доходів і зборів відповідно до принципу офіційності в даній ситуації повинен достеменно довести факт надання позивачем в оренду нежитлових приміщень (споруд, будівель) та/або їх частин, загальна площа яких перевищує 300 кв. м., як підставу для висновку про правомірність прийняття розглядуваного акта індивідуальної дії.

Суд першої інстанції за наслідками нового розгляду позовні вимоги в цій частині задовольнив та вказав на правомірність перебування Фізичної особи-підприємцем ОСОБА_2 на спрощеній системі оподаткування протягом 2012 - 2013 років, а відтак протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 16 серпня 2013 року № та наявність підстав для його скасування. Зокрема, суд першої інстанції вказував, що посилання податкового органу як в акті перевірки так і в додаткових поясненнях на те, що позивач є власником нежитлових приміщень загальною площею 1057,80 кв.м. не є беззаперечним свідченням того, що позивачем всі належні їй нежитлові приміщення передачі в найм (оренду), однак представником відповідача жодними доказами не доведено, а наявними матеріалами справи спростовано, факт перевищення позивачем встановленого нормою підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України ліміту на здавання в оренду нежитлової площі.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 12 липня 2013 року по 18 липня 2013 року відповідно до вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 розділу ІІ Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами" від 14 березня 2013 року №395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за №607/23139, згідно повідомлення на документальну позапланову невиїзну перевірку від 12 липня 2013 року №3/Ч/17-225, та наказу від 12 липня 2013 року №67, виданих Державною податковою інспекцією у Святошинському районі м. Києва ДПС, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 25 липня 2013 року №32-512/17-20/НОМЕР_1.

У висновку акта перевірки зафіксовано, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

- підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, в силу якої Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не мала права застосовувати спрощену систему оподаткування обліку та звітності в 2012 - 2013 роках тому що здавала в оренду нежитлове приміщення більше 300 м.кв.;

- пункту 293.4 статті 293 Податкового кодексу України, а саме: неправомірно перебуваючи на спрощеній системі оподаткування протягом 2012 - 2013 років Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не задекларувала та не сплатила єдиний податок за ставкою 15% та у зв'язку з цим занизила податкові зобов'язання по сплаті єдиного податку на загальну суму 31 242, 00 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 21 297, 00 грн., за І-е півріччя 2013 року в сумі 9 945,00 грн.;

- підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, що полягає у неподанні Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до податкової інспекції станом на 30 червня 2013 року заяви на зміну системи оподаткування.

На підставі висновків акта перевірки, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві видано податкове повідомлення-рішення від 16 серпня 2013 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку в розмірі 39 085,00 грн., в т.ч. за основним платежем у розмірі 31 242,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 7 810,50 грн.

Висновки податкового органу щодо порушення позивачем вимог підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України ґрунтується на доводах, що наявні факти, які підтверджують здачу в оренду всієї площі нежитлового приміщення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, а саме 1057,80 кв.м., що не дозволяє застосовувати спрощену систему оподаткування.

Так, відповідно до вимог пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) під "спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності" розуміється особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно пункту 291.3 статті 291 вказаного Кодексу юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву, що передбачено вимогами підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України.

У відповідності до пунктів 299.1 та 299.5 статті 299 Податкового кодексу України свідоцтво платника єдиного податку видається безоплатно суб'єкту господарювання, який подав до органу державної податкової служби заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви.

Пунктом 291.5 статті 291 Податкового кодексу України встановлені певні застереження при обранні суб'єктом господарської діяльності спрощеної системи оподаткування.

Згідно підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку фізичні особи - підприємці, які надають в оренду земельні ділянки, загальна площа яких перевищує 0,2 гектара, житлові приміщення та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 100 квадратних метрів, нежитлові приміщення (споруди, будівлі) та/або їх частини, загальна площа яких перевищує 300 квадратних метрів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серії А №433015 від 11 травня 2012 року, виданого суб'єкту підприємницької діяльності - Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 Державною податковою інспекцією у Святошинському районі м. Києва ДПС, позивач була зареєстрована як платник єдиного податку з періоду 01 січня 2012 року за видом діяльності - 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна; 51.90.0 Інші види оптової торгівлі, ставка єдиного податку - 5%, місцем здійснення господарської діяльності вказана адреса: м. Київ, АДРЕСА_1.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є власником 1/2 частини нежилої будівлі - критої автостоянки літера Н, загальною площею 2 115,60 кв.м., що складає 70/200 частин (від майнового комплексу загальною площею 3 029,50 кв.м.) та розташована по АДРЕСА_1, тобто всього загальною площею 1057,8 кв.м., що підтверджується, зокрема, копією договору дарування частини нежилої будівлі від 21 вересня 2006 року, який зареєстрований в реєстрі за № 7318, реєстраційного посвідчення Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 01 грудня 2006 року за №024871 та витягу з Державного реєстру правочинів від 01 грудня 2006 року №3245142.

Відповідно до договору №9/11/11 найму (оренди) нежитлового приміщення, який укладено між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Приватним підприємством "ТУРБО-ЦЕНТР" (орендар), згідно умов якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування приміщення: об'єкт, що орендується, являє собою приміщення критої автостоянки, що розташована за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 загальною площею 295,00 кв.м.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору термін оренди складає з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2014 року.

01 листопада 2011 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Приватним підприємством "ТУРБО-ЦЕНТР" (орендар) складено та підписано акт здачі-приймання орендованих приміщень, на підставі якого орендарю передано у користування приміщення критої автостоянки площею 295,00 кв.м.

В подальшому, 31 березня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Приватним підприємством "ТУРБО-ЦЕНТР" (орендар) складено та підписано акт здачі-приймання орендованих приміщень, на підставі якого орендар повернув орендодавцю надані йому в користування приміщення критої автостоянки площею 295,00 кв.м.

Також, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Приватним підприємством "ТУРБО-ЦЕНТР" (орендар) укладено договір №04/01/12 найму (оренди) нежитлового приміщення від 01 квітня 2012 року.

Розділом 1 вказаного Договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування приміщення: об'єкт, що орендується, являє собою приміщення критої автостоянки, що розташована за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 загальною площею 175,00 кв.м.

Пунктом 5.1 зазначеного договору визначено, що розмір орендної плати за весь об'єкт, що орендується, у цілому складає 11 375,00 грн. за один місяць без ПДВ. Якщо орендодавець стане платником ПДВ орендна плата збільшується на суму ПДВ.

При цьому, орендна плата сплачується орендарем після підписання акту здачі-приймання незалежно від того використовується чи не використовується об'єкт оренди.

01 квітня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Приватним підприємством "ТУРБО-ЦЕНТР" (орендар) підписано акт здачі-приймання орендованих приміщень загальною площею 175,00 кв.м.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано до суду копії: акту №ТІ-4 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 квітня 2012 року; рахунку-фактури №10/04 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-5 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 травня 2012 року; рахунку-фактури №11/05 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-7 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 червня 2012 року; рахунку-фактури №17/06 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-9 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 липня 2012 року; рахунку-фактури №31/07 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-13 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 серпня 2012 року; рахунку-фактури №33/08 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-15 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 вересня 2012 року; рахунку-фактури №47/09 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-18 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2012 року; рахунку-фактури №54/10 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-23 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 листопада 2012 року; рахунку-фактури №63/11 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-24 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 грудня 2012 року; рахунку-фактури №03/01 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-07 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 січня 2013 року; рахунку-фактури №13/02 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-14 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28 лютого 2013 року; рахунку-фактури №20/03 на суму 11 375,00 грн.; акту №ТІ-16 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 березня 2013 року.

01 липня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір №01/07/12 найму (оренди) нежитлового приміщення, предметом якого є: орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування приміщення: об'єкт, що орендується, являє собою приміщення критої автостоянки, що розташована за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 загальною площею 92,00 кв.м.

Пунктом 5.1 зазначеного договору визначено, що розмір орендної плати за весь об'єкт, що орендується, у цілому складає 6 600,00 грн. за один місяць без ПДВ. Якщо орендодавець стане платником ПДВ орендна плата збільшується на суму ПДВ.

Відповідно до вимог пункту 5.2 договору, орендна плата сплачується орендарем після підписання акту здачі-приймання незалежно від того використовується чи не використовується об'єкт оренди.

01 липня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) складено та підписано акт здачі-приймання орендованих приміщень.

Позивачем надано додаткові документи, з яких вбачається виконання умов зазначеного договору, а саме копії: рахунку-фактури №01/07/07 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-11 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 липня 2012 року; рахунку-фактури №35/08 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-14 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 серпня 2012 року; рахунку-фактури №48/09 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-16 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 вересня 2012 року; рахунку-фактури №56/10 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-19 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2012 року; рахунку-фактури №64/11 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-22 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 листопада 2012 року; рахунку-фактури №68/12 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-25 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 грудня 2012 року; рахунку-фактури №06/01 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-09 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28 лютого 2013 року; рахунку-фактури №19/03 на суму 6 600,00 грн.; акту №ТІ-18 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 березня 2013 року.

Надані позивачем докази підтверджують факт здачі в оренду приміщень загальна площа яких не перевищує 300 кв.м., а відтак правомірно перебував на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що що в порушення підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 ПК України позивач не мала права застосовувати спрощену систему оподаткування обліку та звітності в 2012-2013 роках, оскільки здавала в оренду власне нежитлове приміщення, загальна площа якого перевищує 300 кв.м., а саме криту автостоянку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 площею 1057,80 кв.м., що на його думку підтверджується, рішенням ДПС України від 22 листопада 2012 року №9567/о/71-12/10-22-5 про результати розгляду скарги та деклараціями платника єдиного податку за 2012 рік та І півріччя 2013 року.

Саме лише посилання податкового органу на те, що позивач є власником нежитлових приміщень загальною площею 1057,80 кв.м. не є беззаперечним свідченням того, що позивачем всі належні їй нежитлові приміщення передані в найм (оренду).

Разом з тим, відповідачем не доведено факт перевищення позивачем встановленого нормою підпункту 291.5.3 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України ліміту на здавання в оренду нежитлової площі.

Не надано таких доказів відповідачем також суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування повідомлення-рішення № НОМЕР_2.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 28.02.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В. Безименна