Справа № 161/14289/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3742/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області,

на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року (суддя - Ковтуненко В.В., час ухвалення - 11:32, місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - 26.10.2018 року),

в адміністративній справі №161/14289/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - Луцьк» до Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області,

про визнання нечинним і скасування рішення,

встановив:

У вересні 2017 року позивач ТзОВ «Автотранспортне підприємство - Луцьк» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, в якому просив визнати нечинним та скасувати пункт 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №502-1 від 06.09.2017 року «Про розірвання договорів та проведення конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування» в частині розірвання з 25.10.2017 року Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №27 від 05.05.2017 року за автобусними маршрутами №31 ТЦ «Слон» - с.Боголюби (філія обллікарні), №47 Карбишева - с.Боголюби (філія обллікарні), №14 Окружна - Стефаника.

Відповідач позову не визнав, в суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №502-1 від 06.09.2017 року «Про розірвання договорів та проведення конкурсів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування» в частині розірвання договору на перевезення пасажирів від 05 травня 2017 року №27 укладеного між виконавчим комітетом Луцької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - Луцьк» за автобусними маршрутами №31 ТЦ «Слон» - с.Боголюби (філія обллікарні), №47 Карбишева - с.Боголюби (філія обллікарні), №14 Окружна - Стефаника.

З цим рішенням суду першої інстанції від 12.10.2018 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду незаконне, винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою докази того, що позивач ТзОВ «Автотранспортне підприємство - Луцьк» неодноразово порушував умови Договору на перевезення пасажирів №27 від 05.05.2017 року за автобусними маршрутами №31 ТЦ «Слон» - с.Боголюби (філія обллікарні), №47 Карбишева - с.Боголюби (філія обллікарні), №14 Окружна - Стефаника. Факт таких порушень було виявлено відповідними перевірками. Саме у зв'язку із такими порушеннями умов договору та відповідно до пункту 3.2 цього Договору, виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв спірне рішення №502-1 від 06.09.2017 року про розірвання в односторонньому порядку цього Договору із 25.10.2017 року.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 12.10.2018 р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи. Позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із змісту наведених вище правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов'язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб'єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб'єкт владних повноважень.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (стаття 2 ГПК України).

Відповідно до статей 4, 5 ГПК України, юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що спір у справі, що розглядається, стосується розірвання в односторонньому порядку Договору №27 від 05.05.2017 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, однією із сторін цього Договору, тобто виконавчим комітетом Луцької міської ради, у зв'язку із порушенням другою стороною цього Договору, тобто ТзОВ «Автотранспортне підприємство - Луцьк», пунктів 1.2, 2.2.2, 2.2.12 цього Договору.

У позові оспорюється пункт 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №502-1 від 06.09.2017 року в частині розірвання вказаного Договору №27 від 05.05.2017 року за автобусними маршрутами №31, №47, №14.

Позовні вимоги обґрунтовуються відсутністю підстав для розірвання Договору №27 від 05.05.2017 року за автобусними маршрутами №31, №47, №14 у зв'язку із відсутністю порушень цього Договору зі сторони позивача ТзОВ «Автотранспортне підприємство - Луцьк».

У розглядуваних правовідносинах хоча позивач і оспорює рішення відповідача №502-1 від 06.09.2017 року, який є суб'єктом владних повноважень, однак спір не є публічно-правовим, а стосується виконання умов Договору №27 від 05.05.2017 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, та наявності підстав для розірвання цього Договору в односторонньому порядку. Спірне рішення відповідача являється способом розірвання Договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розглядуваний спір хоча й існує із відповідачем виконавчим комітетом Луцької міської ради, однак не зумовлений владними управлінськими функціями цього відповідача як суб'єкта владних повноважень, а має за мету захист прав та інтересів позивача в процесі здійснення господарської діяльності на підставі вказаного вище Договору.

Отже, характер та предмет спірних правовідносин, зміст прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач та суб'єктний склад сторін, виключає можливість розгляду цього спору в порядку адміністративного судочинства.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вищенаведених норм законодавства і фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував і при цьому зробив помилковий висновок про те, що спір повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 КАС України.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції від 12.10.2018 р. і закриття провадження в адміністративній справі.

Одночасно, відповідно до ст.239 КАС України, суд апеляційної інстанції роз'яснює позивачеві, що заявлений спір належить до юрисдикції відповідного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 238, 243 ч.3, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області - задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року в адміністративній справі №161/14289/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - Луцьк» до Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про визнання нечинним і скасування рішення - скасувати, а провадження в цій адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство - Луцьк» - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 26.02.2019 року