Справа № 824/203/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

26 лютого 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/203/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораш В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ" про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ" до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування припису та постанов,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ" (позивач) до Управління Держпраці у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати Припис про усунення виявлених порушень №ЧВ054/18/424/НД/АВ/П винесений Управлінням Держпраці у Чернівецькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ";

визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ТД-1ФС/066 від 14.02.2019 року, винесену Управлінням Держпраці у Чернівецькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ;

визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ІП-2ФС/067 від 14.02.2019 року, винесену Управлінням Держпраці у Чернівецькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім того, разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом:

зупинення дії Припису про усунення виявлених порушень №ЧВ054/18/424/НД/АВ/П винесеного Управлінням Держпраці у Чернівецькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ", до набрання законної сили судовим рішенням у справі;

зупинення дії Постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ІП-2ФС/066 від 14.02.2019 року, винесеної Управлінням Держпраці у Чернівецькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ, до набрання законної сили судовим рішенням у справі;

зупинення дії Постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ІП-2ФС/067 від 14.02.2019 року, винесеної Управлінням Держпраці у Чернівецькій області відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Обґрунтовуючи подану заяву, представник позивача зазначив, що існують обґрунтовані підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного припису та оскаржуваних постанов, оскільки оскаржувані постанови були прийняті на підставі ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, а тому є виконавчими документами і пред'являються до виконання органам державної виконавчої служби в порядку встановленому законом.

Зазначив, що Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 не передбачено, що оскарження постанови про накладення штрафу зупиняє її виконання. Так само, згідно з частиною четвертою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. Крім того, в оскаржуваних постановах зазначено, що вони можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців з дня їх винесення.

Представник заявника зазначив, що оскільки правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваного припису та постанови Головного управління Держпраці у Чернівецькій області буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи, тому у разі встановлення протиправності оскаржуваних рішень і задоволення позовних вимог про їх скасування, позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цих постанов. Крім того, в разі невиконання вимог оскаржуваного припису, посадова особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 188-6 КУпАП, його дія до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі призведе до неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог та скасування такого припису.

У зв'язку з вищенаведеним, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 КАС України, представник позивача просив задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КАС України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

У зв'язку з відсутністю виняткових обставини, які унеможливлюють розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін, розгляд заяви про забезпечення позову суд здійснив без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 цієї статті Кодексу забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Перелік видів забезпечення позову встановлено ч. 1 ст. 151 КАС України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Враховуючи стислі строки розгляду заяви про забезпечення позову, у суду відсутня можливість у витребуванні додаткових доказів в порядку ст. 70-77 КАС України, які б змогли надати суду можливість забезпечити позов.

Таким чином, в справах, у яких заявлені клопотання про забезпечення позову, обов'язок доказування покладається на заявника.

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі Акта інспекційного відвідування №ЧВ-054/18/420/НД/АВ від 25.01.2019 року відповідачем було видано Припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-054/18/424/НД/АВ/П, винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ТД-1ФС/066 від 14.02.2019 року у сумі 9764820,00 грн та Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ІП-2ФС/067 від 14.02.2019 року у сумі 4173,00 грн.

Однак, на підтвердження обставин існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, позивач не надав до суду жодних доказів, та не навів очевидних ознак протиправності оскаржуваних припису та постанов про накладення штрафу.

Звернення до суду з адміністративним позовом, предметом якого є визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, не є беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності оскаржуваних постанов.

Зазначаючи про необхідність зупинення дії оскаржуваних постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами позивач не надав суду доказів, що свідчать про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам у зв'язку з можливістю початку державним виконавцем примусового виконання постанов відповідача накладення штрафу, оскарження якої, згідно з чинним законодавством, не зупиняє її виконання.

Позивачем не наведено переконливих доводів (обґрунтованих припущень), які б могли свідчити про те, що невжиття заходу, про який він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Позивач не надав доказів початку примусового виконання державним виконавцем Постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ТД-1ФС/066 та №ЧВ-54/19/420/НД/АВ/П/ІП-2ФС/067 від 14.02.2019 року.

Крім того суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, позивачем не надано до суду інших доказів та доводів, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам та інтересам, а отже, позивачем не доведено наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову, відповідно до ст. 150 КАС України.

Заявником також не надано переконливих доказів того, що чинність Припису про усунення виявлених порушень №ЧВ-054/18/424/НД/АВ/П до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі призведе до неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог та скасування такого припису або може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Суд вважає неогрунтованими доводами позивача про те, що в разі невиконання вимог оскаржуваного припису, посадова особа може бути притягнута відповідачем до відповідальності за ст. 188-6 КУпАП, як на підставу для забезпечення позову, відповідно до ст. 150 КАС України.

Враховуючи наведене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

На час розгляду заяви про забезпечення позову, спірні правовідносини судом не вирішені, будь-яких доказів на підтвердження того, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся не надано.

Судом такі підстави також не встановлені.

Дослідивши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи наведене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ БІЗНЕС ІНФОРМ" про забезпечення адміністративного позову, - відмовити повністю.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш