Справа № 826/5725/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2019 року № 826/5725/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення виклику сторін адміністративну справу

за позовом Північного офісу Держаудитслужби

до Національного музею історії України

про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України завданих збитків

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Представник Північного офісу Держаудитслужби (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з позовом до Національного музею історії України (далі - Відповідач) та просить суд:

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 494 468,84 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 31 978,54 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 80 889,75 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 8 712,00 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 4 452,62 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 4 800,00 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 28 000,00 гривень;

Стягнути з Національного музею історії України на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 3 912,38 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державною фінансовою інспекцією у місті Києві (належним правонаступником якої є Північний офіс Держаудитслужби, у зв'язку з реорганізацією, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби») проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного музею історії України та встановлено порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що задокументовані в акті ревізії від 13 вересня 2016 року № 04-30/977, який підписано без заперечень. Позивачем направлено на адресу відповідача письмову вимогу від 27 вересня 2016 року № 26-04-14-14/7611 щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням місячного строку зворотного інформування з моменту отримання листа. 27 жовтня 2016 року листом № 1918 та 06 грудня 2016 року листом № 2044 відповідач поінформував позивача про надіслання копій заяв до правоохоронних органів та вимоги про усунення порушень до колишніх працівників Музею.

Із урахуванням викладеного, оскільки об'єктом контролю не забезпечено вжиття усіх заходів для усунення виявлених ревізією порушень та в добровільному порядку не вжито заходів щодо відшкодування збитків, орган державного фінансового контролю звертається до суду в інтересах держави щодо зобов'язання виконання законної вимоги та відшкодування шкоди (збитків) завданих відповідачем.

Ухвалою суду від 23 травня 2017 року відкрито провадження у справі № 826/5725/17, та призначено судовий розгляд на 22 червня 2017 року.

21 червня 2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі.

22 червня 2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання від представника відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, в обґрунтування якого зазначено, що наявні обставини, які мають істотне значення для даної справи і для з'ясування яких необхідним є призначення судової економічної експертизи. Так, встановлення наявності у діяльності відповідача у період із 01 липня 2013 року по 01 вересня 2016 року порушень законодавства та визначення дійсного розміру збитків, завданих цими порушеннями державі, є визначальним для повного та всебічного розгляду справи.

22 червня 2017 року судом оголошено перерву до 13 липня 2017 року.

Ухвалами суду від 13 липня 2017 року задоволено клопотання про призначення судової економічної експертизи та на час її проведення зупинено провадження у справі.

04 вересня 2017 року відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 13 липня 2017 року про зупинення провадження у справі.

09 жовтня 2017 року через канцелярію суду надійшов лист Науково-дослідного інституту судових експертиз проханням визначення судом платника за проведення експертизи для можливої організації оплати вартості експертизи, так як в ухвалі суду такого платника не визначено.

Листом суду від 16 листопада 2017 року відповідача повідомлено про те, що оскільки в ухвалі суду від 13 липня 2017 року не визначено платника за проведення експертизи, зважаючи на те, що клопотання про проведення експертизи було заявлено саме представником відповідача, судом покладається обов'язок такої сплати на заявника відповідного клопотання, а саме - на Національний музей історії України.

Листом відповідача від 04 грудня 2017 року повідомлено суд про неможливість оплати вартості експертизи, оскільки відсутня відповідна ухвала суду, в якій буде визначено про покладення обов'язку щодо сплати експертизи саме на Національний музей історії України.

19 січня 2018 року до суду надійшло повідомлення Науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 06 грудня 2017 року за № 18306/18307/17-45.

01 лютого 2018 року ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Національного музею історії України залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

15 лютого 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року в задоволенні клопотання Національного музею історії України про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Продовжено процесуальний строк виконання ухвали суду від 01 лютого 2018 року.

12 березня 2018 року відповідачем подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року заяву Національного музею історії України про усунення недоліків апеляційної скарги задоволено. Відстрочено сплату судового збору у розмірі 1600,00 гривень за подачу апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року до розгляду справи по суті та відкрито апеляційне провадження.

28 березня 2018 року Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову відповідно до якої апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі - залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року поновлено провадження у адміністративній справі № 826/5725/17 та продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04 травня 2018 року представником відповідача подано заяву про закриття провадження у адміністративній справі, яку обґрунтовано тим, що спірні правовідносини пов'язані із виконанням Національним музеєм історії України своїх особистих фінансових та господарських зобов'язань, у тому числі з виконанням музеєм цивільно-правових угод, укладених із третіми юридичними та фізичними особами, проведенні нарахування та виплати заробітної плати працівникам музею. Таким чином, спірні правовідносини стосуються господарського, цивільного та трудового законодавства, а відтак не є публічно-правовим та не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Однак, судом встановлено, що позовні вимоги стосуються невчинення відповідачем дій, а саме, незабезпечення відповідачем добровільного вжиття заходів, спрямованих на відшкодування завданих збитків, зокрема невчинення заходів щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства, що призвело до того, що державі не відшкодовано завдані збитки.

Вказані обставини є підставами для відмови у задоволенні поданого представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Державною фінансовою інспекцією у місті Києві (належним правонаступником якої є Північний офіс Держаудитслужби, у зв'язку з реорганізацією, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби») відповідно до підпункту 1.2.2.1 плану контрольно-ревізійної роботи на ІІ квартал 2016 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного музею історії України за період з 01 липня2013 року по завершений звітний період 2016 року (01 вересня 2016 року).

Ревізію проведено відповідно до питань програми ревізії з відома генерального директора музею ОСОБА_1 та в присутності головного бухгалтера ОСОБА_2.

Ревізію розпочато 13 червня 2016 року, зупинено з 14 червня 2016 року по 08 липня 2016 року, відновлено 11 липня 2016 року, зупинено з 01 серпня 2016 року по 16 серпня 2016 року, відновлено 17 серпня 2016 року та закінчено 06 вересня 2016 року.

В ревізійному періоді музей здійснював свою діяльність відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 29 жовтня 2008 року № 1170/0/16-08 та змін до Статуту, затверджених наказами Міністерства культури і туризму України від 03 червня 2011 року № 415/0/16-11 та від 12 січня 2012 року № 18.

Під час проведеної перевірки встановлено порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що задокументовані в акті ревізії від 13 вересня 2016 року № 04-30/977, який підписано без заперечень.

Ревізією встановлено:

1) в порушення вимог статті 94 Кодексу законів про працю України, в період з 01 липня 2013 року по 17 лютого 2015 року використано грошові кошти на оплату праці завідувача Філіалу Національного музею історії України Музейно-культурного центру «Мистецькі шедеври України» при відсутності документального підтвердження виконання працівником робіт, визначених Положенням про зазначений філіал та посадової інструкцією завідувача філіалом, внаслідок чого завдано збитків державі (загальному фонду державного бюджету) на загальну суму 494 468,00 гривень;

2) в порушення вимог частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та в порушення пункту 3 наказу Міністерства культури і туризму України «Про впорядкування умов оплати праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки» від 18 жовтня 2005 року № 475, Національним музеєм історії України в період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року здійснювалося нарахування надбавки та премії заступникам генерального директора без первинних документів (наказів) на їх призначення та не у відповідності до погоджених Міністерством культури України розмірів вказаних виплат, в результаті чого завдано матеріальної шкоди (збитків) державі на загальну суму 31 978,54 гривень;

3) внаслідок внесення недостовірних даних до табелів обліку використання робочого часу щодо фактично відпрацьованого часу працівниками, прийнятими на умовах сумісництва, Національним музеєм історії України безпідставно здійснено виплати заробітної плати (під час перебування сумісників на робочому місці згідно з графіком роботи за основним місцем працевлаштування та на лікарняних), в період з 01 липня 2013 року по 01 липня 2016 року завдано матеріальної шкоди (збитків) державі на загальну суму 80 889,75 гривень;

4) при виконання договору з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 з організації надання послуг по видаленню сміття від 27 січня 2014 року № 1, в порушення пунктів 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, Національним музеєм історії України не забезпечено контроль за достовірністю включення до актів виконаних робіт даних щодо об'єму у відповідності до кількості та габаритів контейнерів для сміття, в результаті чого завищено вартість послуг, чим у 2014 році завдано матеріальної шкоди (збитків) Національному музею історії України на суму 8 712,00 гривень;

5) через нездійснення контролю за виконанням умов договорів та достовірністю та обґрунтованістю включення даних до рахунків за надані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», безпідставно та в завищених розмірах здійснено оплату вказаних послуг, чим в ревізійному періоді завдано матеріальної шкоди (збитків) Національному музею історії України на суму 4 452,00 гривень;

6) в порушення вимог частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не враховано результати проведеної інвентаризації у зв'язку з крадіжкою автомобіля Chevrolet Aveo (державний номерний знак НОМЕР_1), укладеного із ФОП ОСОБА_4 договір № 37 від 14 квітня 2014 року (на ремонт та встановлення двигуна) та здійснено розрахунки за ремонт викраденого автомобіля Chevrolet Aveo (державний номерний знак НОМЕР_1, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Національному музею історії України на загальну суму 4 800,00 гривень:

7) в порушення вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України Національним музеєм історії України не забезпечено виконання умов договору, а також в лютому 2015 року здійснено розрахунки з ПП «Науково-впроваджувальна медична клініка амбулаторного лікування «АПІМЕДЦЕНТР» за невиконані роботи, чим завдано збитків державі на суму 28 000,00 гривень;

8) в порушення вимог пункту 5 Заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та романізацій, які використовують кошти державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» проводились витрати на утримання 2-х легкових автомобілів одночасно, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) державі на загальну суму 3 912,38 гривень.

Позивачем направлено на адресу відповідача письмову вимогу від 27 вересня 2016 року № 26-04-14-14/7611 щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням місячного строку зворотного інформування з моменту отримання листа.

27 жовтня 2016 року листом № 1918 та 06 грудня 2016 року листом № 2044 відповідач поінформував позивача про надіслання копій заяв до правоохоронних органів та вимоги про усунення порушень до колишніх працівників Музею.

Із урахуванням викладеного, та оскільки об'єктом контролю не забезпечено вжиття усіх заходів для усунення виявлених ревізією порушень та в добровільному порядку не вжито заходів щодо відшкодування збитків (втрати активів чи недоотримання належних доходів об'єктом контролю та/або державою, що сталися внаслідок порушення законодавства об'єктом контролю шляхом дій або бездіяльності його посадових (службових) осіб, органу державного фінансового контролю надано право звернутися до суду в інтересах держави щодо зобов'язання об'єкта контролю виконати законну вимогу, в тому числі і щодо відшкодування шкоди (збитків) в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні № від 26 січня 1993 року № № 2939-XII (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно зі статтею 2 Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірки закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 8 Закону передбачено, що орган державного фінансового контролю:

1) здійснює державний фінансовий контроль та контроль за:

виконанням функцій з управління об'єктами державної власності;

цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів;

цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії;

достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників;

відповідністю взятих бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі);

веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету;

станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів;

усуненням виявлених недоліків і порушень;

2) розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому;

3) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб;

4) здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Кабінетом Міністрів України.

Орган державного фінансового контролю розглядає листи, заяви і скарги громадян про факти порушення законодавства з фінансових питань. Звернення, в яких повідомляється про крадіжки, розтрати, недостачі, інші правопорушення, негайно пересилаються правоохоронним органам для прийняття рішення згідно з законодавством.

Відповідно до статті 10 Закону органу державного фінансового контролю надається право:

1) перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

2) безперешкодного доступу в ході державного фінансового контролю на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать підприємствам, установам та організаціям, що контролюються; призупиняти в межах своїх повноважень бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу у разі виявлення порушень законодавства;

3) залучати на договірних засадах кваліфікованих фахівців відповідних органів виконавчої влади, державних фондів, підприємств, установ і організацій для проведення контрольних обмірів будівельних, монтажних, ремонтних та інших робіт, контрольних запусків сировини і матеріалів у виробництво, контрольних аналізів сировини, матеріалів і готової продукції, інших перевірок;

4) вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій, а до ухвалення відповідного рішення судом - у присутності понятих та представників зазначених підприємств, установ і організацій, щодо яких проводиться ревізія, опечатувати каси, касові приміщення, склади та архіви на термін не більше 24 годин з моменту такого опечатування, зазначеного в протоколі. Порядок опечатування кас, касових приміщень, складів та архівів встановлюється Кабінетом Міністрів України;

при проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про порушення, а на підставі рішення суду - вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів із складенням опису, який скріплюється підписами представника органу державного фінансового контролю та керівника відповідного підприємства, відповідної установи, організації, та залишенням копій таких документів таким підприємствам, установам, організаціям;

5) одержувати від Національного банку України та його установ, банків та інших кредитних установ необхідні відомості, копії документів, довідки про банківські операції та залишки коштів на рахунках об'єктів, що контролюються, а від інших підприємств і організацій, в тому числі недержавної форми власності, що мали правові відносини із зазначеними об'єктами - довідки і копії документів про операції та розрахунки з підприємствами, установами, організаціями. Одержання від банків інформації, що становить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність";

6) одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об'єктів, що контролюються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході здійснення державного фінансового контролю;

7) пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

8) порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;

9) накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення;

10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

11) одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань;

12) проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється;

13) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку;

14) ініціювати проведення перевірок робочими групами центральних органів виконавчої влади;

15) порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Згідно зі статтею 11 Закону, плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.

Планова виїзна ревізія проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного фінансового контролю не частіше одного разу на календарний рік.

Право на проведення планової виїзної ревізії підконтрольних установ надається лише у тому разі, коли їм не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної ревізії надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Проведення планових виїзних ревізій здійснюється органами державного фінансового контролю одночасно з іншими органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів, визначається Кабінетом Міністрів України.

Позаплановою виїзною ревізією вважається ревізія, яка не передбачена в планах роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин:

2) підконтрольною установою подано у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державного фінансового контролю під час проведення планової чи позапланової виїзної ревізії, в якій міститься вимога про повне або часткове скасування результатів відповідної ревізії;

3) у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з підконтрольною установою, якщо підконтрольна установа не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державного фінансового контролю протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту;

4) проводиться реорганізація (ліквідація) підконтрольної установи;

5) у разі надходження доручення щодо проведення ревізій у підконтрольних установах від Кабінету Міністрів України, органів прокуратури, органів доходів і зборів, Національної поліції, Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, в якому містяться факти, що свідчать про порушення підконтрольними установами законів України, перевірку додержання яких віднесено законом до компетенції органів державного фінансового контролю;

6) у разі, коли вищестоящий орган державного фінансового контролю в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державного фінансового контролю здійснив перевірку актів ревізії, складених нижчестоящим органом державного фінансового контролю, та виявив їх невідповідність вимогам законів. Позапланова виїзна ревізія в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державного фінансового контролю лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державного фінансового контролю, які проводили планову або позапланову виїзну ревізію зазначеної підконтрольної установи, розпочато службове розслідування або у випадку повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Тривалість планової виїзної ревізії не повинна перевищувати 30 робочих днів.

Подовження термінів проведення планової або позапланової виїзної ревізії можливе лише за рішенням суду на термін, що не перевищує 15 робочих днів для планової виїзної ревізії та 5 робочих днів для позапланової виїзної ревізії.

Обмеження у підставах проведення ревізій, визначені цим Законом, не поширюються на ревізії, що проводяться на звернення підконтрольної установи, або ревізії, що проводяться після повідомлення посадовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, про підозру у вчиненні ними кримінального правопорушення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Посадові особи органу державного фінансового контролю вправі приступити до проведення ревізії за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання посадовим особам підконтрольних установ, інших суб'єктів господарської діяльності під розписку:

1) направлення на ревізію, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державного фінансового контролю, мета, вид, підстави, дата її початку та дата закінчення ревізії, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державного фінансового контролю, які проводитимуть ревізію. Направлення на ревізію є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державного фінансового контролю, скріпленого печаткою органу державного фінансового контролю;

2) копії рішення суду про дозвіл на проведення позапланової виїзної ревізії, в якому зазначаються підстави проведення такої ревізії, дата її початку та дата закінчення, а у разі проведення ревізії щодо суб'єктів господарської діяльності, не віднесених цим Законом до підконтрольних установ, - також номер кримінального провадження, орган, що здійснює досудове розслідування, дата та підстави повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Ненадання цих документів посадовим особам підконтрольних установ та інших суб'єктів господарської діяльності або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною чотирнадцятою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державного фінансового контролю до проведення ревізії.

Проведення ревізій органами державного фінансового контролю не повинно порушувати нормального режиму роботи підконтрольних установ та інших суб'єктів господарської діяльності.

Зустрічні звірки, які проводяться органами державного фінансового контролю, не є контрольними заходами і проводяться у разі виникнення потреби у їх проведенні на підставі направлення, виписаного керівником органу державного фінансового контролю.

Згідно зі статтею 12 Закону службові особи органів державного фінансового контролю зобов'язані суворо додержувати Конституції України, законів України, прав та інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, що охороняються законом. За невиконання або неналежне виконання службовими особами органів державного фінансового контролю своїх обов'язків вони притягаються до дисциплінарної та кримінальної відповідальності відповідно до чинного законодавства.

Працівники органу державного фінансового контролю зобов'язані у випадках виявлення зловживань і порушень чинного законодавства передавати правоохоронним органам матеріали ревізій, а також повідомляти про виявлені зловживання і порушення державним органам і органам, уповноваженим управляти державним майном.

При вилученні документів у зв'язку з їх підробкою або виявленими зловживаннями працівник органу державного фінансового контролю зобов'язаний негайно повідомити про це правоохоронні органи. Вилучені документи зберігаються до закінчення ревізії. Після цього вони повертаються відповідному підприємству, установі або організації, якщо відповідно до кримінального процесуального закону не прийнято рішення про виїмку цих документів.

Працівники органу державного фінансового контролю повинні забезпечувати дотримання правового режиму інформації з обмеженим доступом, установленого законом.

Відповідно до статті 15 Закону службові особи органу державного фінансового контролю є представниками органів виконавчої влади.

Законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Працівник органу державного фінансового контролю при виконанні покладених на нього обов'язків керується чинним законодавством і виконує вказівки своїх керівників. Ніхто інший, за винятком передбачених законодавством випадків, не вправі втручатися в діяльність службової особи органу державного фінансового контролю.

Втручання в діяльність працівника органу державного фінансового контролю тягне за собою відповідальність, передбачену законодавчими актами.

З наведеного вбачається, що законодавством регламентовано повноваження Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів здійснювати контроль за використанням бюджетних коштів та в разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові вимоги щодо їх виконання.

Окрім того, з наведених норм також вбачається, що при виявленні збитків, завданих державі чи підконтрольному об'єкту, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звертатися до суду з позовом про стягнення таких збитків, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог Інспекції та не відшкодовано такі збитки в добровільному порядку.

Виявлені органом фінансового контролю збитки, які завдано бюджету, стягуються в судовому порядком за відповідним позовом органу державного фінансового контролю.

Кабінетом Міністрів України 6 квітня 2016 року № 266 затверджено постанову «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» відповідно до якої реорганізовано територіальні органи Державної фінансової інспекції шляхом їх приєднання до відповідних міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби та установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державної аудиторської служби є правонаступниками територіальних органів Державної фінансової інспекції.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 затверджено Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що вказаний Порядок визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.

Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (пункт 2 Порядку).

Пунктом 3 Порядку визначено:

акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта;

винні особи - особи, які відповідно до покладених на них обов'язків та законодавства були відповідальні за фінансово-господарські операції, проведені з порушенням законодавства, та/або дії (бездіяльність) яких призвели до такого порушення;

об'єкт контролю - підконтрольна установа, інший суб'єкт господарювання, включаючи його структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, щодо якого орган державного фінансового контролю має повноваження та підстави для проведення ревізії відповідно до законодавства;

орган державного фінансового контролю - Держаудитслужба, її міжрегіональні територіальні органи;

планова виїзна ревізія - ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані проведення заходів державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої підконтрольної установи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться ревізія, не частіше ніж один раз на календарний рік;

посадові особи органу державного фінансового контролю - працівник або група у складі двох і більше працівників органу державного фінансового контролю, що в межах компетенції органу державного фінансового контролю проводять ревізію або зустрічну звірку;

фінансово-господарська діяльність об'єкта контролю - сукупність рішень, дій та операцій, які об'єкт контролю приймає та здійснює в частині володіння, використання та розпорядження фінансовими ресурсами, необоротними та іншими активами.

Відповідно до пункту 4 Порядку планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом (пункт 5 Порядку).

Органи державного фінансового контролю за письмовим зверненням можуть отримувати від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій інформацію, що стосується діяльності та фінансового стану об'єкта контролю (пункт 6 Порядку).

Відповідно до пункту 8 Порядку орган державного фінансового контролю, що проводить планову виїзну ревізію, повідомляє об'єкту контролю одним із способів, визначених у пункті 39 цього Порядку, про дати її початку та закінчення. Планова виїзна ревізія розпочинається не раніше ніж через 10 календарних днів після надіслання об'єкту контролю повідомлення.

Про проведення позапланової виїзної ревізії та зустрічної звірки не повідомляється.

Згідно з пунктом 9 Порядку склад, кількість посадових осіб органу державного фінансового контролю та строки проведення ревізії визначаються органом державного фінансового контролю з урахуванням обсягу передбачених програмою ревізії питань та в межах визначеної її тривалості (30 робочих днів для планової та 15 - для позапланової).

Строк проведення ревізії в межах визначеної Законом тривалості продовжується за рішенням керівника органу державного фінансового контролю, а понад визначену Законом тривалість - за рішенням суду на строк, що не перевищує 15 робочих днів для планової виїзної ревізії та 5 - для позапланової виїзної ревізії.

Ревізія, відповідно до пункту 16 Порядку проводиться шляхом:

документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи органу державного фінансового контролю керівник об'єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об'єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об'єкта чи його заступником;

фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів органу державного фінансового контролю або інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівників об'єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб'єкта господарювання - виконавців робіт.

Документальна і фактична перевірки проводяться щодо дотримання вимог законів та інших нормативно-правових актів. Фактична перевірка здійснюється станом на дату її проведення незалежно від періоду, що підлягає ревізії. Для підтвердження результатів фактичної перевірки та фактів, що стосуються періоду, який підлягає ревізії, посадові особи органу державного фінансового контролю можуть перевіряти документи об'єкта контролю і за інші періоди фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю.

У разі відмови керівників об'єкта контролю від проведення інвентаризації посадові особи органу державного фінансового контролю вживають заходів відповідно до Закону.

Відповідно до пункту 35 Порядку результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку органу державного фінансового контролю, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).

Акт ревізії містить:

вступну частину, в якій зазначаються підстава для проведення ревізії, тема ревізії, повна назва об'єкта контролю, його місцезнаходження, відомості про організаційно-правову форму та форму власності, дати початку і закінчення ревізії, період, який підлягав ревізії, перелік посадових осіб органу державного фінансового контролю та залучених спеціалістів, що проводили ревізію, перелік посадових осіб, які відповідали за фінансово-господарську діяльність об'єкта контролю у період, що підлягав ревізії;

констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень.

Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції органу державного фінансового контролю, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

За результатами проведення ревізії з окремих питань програми посадовими особами органу державного фінансового контролю та залученими спеціалістами, що проводили ревізію в складі групи, можуть за рішенням керівника групи складатися довідки, які підписуються відповідною посадовою особою органу державного фінансового контролю чи спеціалістом та працівниками об'єкта контролю, що є відповідальні з цих питань. Довідки складаються в одному примірнику, видаються керівнику групи для прийняття рішення щодо включення до акта ревізії викладених в них фактів та долучаються до матеріалів ревізії. На вимогу об'єкта контролю йому можуть бути видані копії довідок.

Пунктом 39 Порядку встановлено, що після складення акта ревізії посадова особа органу державного фінансового контролю підписує всі його примірники та забезпечує реєстрацію в журналі реєстрації актів ревізій, форма якого визначається Держаудитслужбою.

Перший і третій примірники акта ревізії надаються для ознайомлення і підписання об'єкту контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після закінчення ревізії одним із таких способів:

а) особисто під розписку керівнику або головному бухгалтеру об'єкта контролю;

б) через канцелярію (підрозділ з питань діловодства) з відміткою на примірнику акта органу державного фінансового контролю про дату реєстрації в журналі вхідної кореспонденції об'єкта контролю та підписом працівника канцелярії (загального відділу), який здійснив реєстрацію;

в) рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням. При цьому на примірнику акта, що залишається в органі державного фінансового контролю, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів ревізії.

Відповідно до пункту 50 Порядку, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення:

притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю;

порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;

звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;

застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

З наведеного вбачається, що спеціальне законодавство, яке регулює спірні правовідносини. Не визначає імперативного обов'язку відшкодування збитків особами, дії, рішення чи бездіяльність яких призвела до їх виникнення.

В даному випадку слід застосовувати положення законодавства, що регулюються загальні правила відшкодування збитків.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі № 810/2723/17.

З матеріалів справи вбачається, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності Національного музею історії України за період з 01 липня 2013 року по завершений звітний період за 2016 року (01 вересня 2016 року) від 13 вересня 2016 року № 04-30/977 підписано Генеральним директором музею ОСОБА_1 а також головним бухгалтером музею ОСОБА_2 19 вересня 2016 року без жодних зауважень (а.с. - 34-130).

Судом також встановлено, що вказаний акт в судовому прядку не оскаржувався. Матеріали справи жодних доказів на підтвердження обставин звернення відповідача до суду з питання його оскарження не містять.

Вказане свідчить про згоду посадових осіб відповідача з порушеннями, які було встановлено органом державного фінансового контролю під час ревізії та відображенні встановлених порушень у акті перевірки та з сумами встановлених збитків.

На виконання вимог законодавства органом державного фінансового контролю 27 вересня 2016 року за № 26-04-14-14/7611 направлено відповідачу вимогу про опрацювання матеріалів ревізії та усунення виявлених порушень законодавства у встановленому законодавством порядку та розгляду питання про притягнення працівників Музею. Винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності. Вичерпну інформація про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом з завіреними копіями підтверджуючих первинних. Розпорядчих та інших документів надати Держфінінспекції у місті Києві до 27 жовтня 2016 року (а.с. - 29-33).

При цьому, судом встановлено, що і вимога органу державного фінансового контролю в судовому порядку не оскаржувалась, що також свідчить про згоду відповідача з висунутими вимогами та необхідністю вжиття заходів щодо відшкодування завданих збитків.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується неодноразове звернення органу державного фінансового контролю до посадових осіб відповідача з проханнями про надання пояснень з тих чи інших питань, а також відповіді відповідача на запитувані прохання з наданням підтверджуючих документів (а.с. - 131-218).

Судом встановлено, що листами від 27 жовтня 2016 року № 1918 та від 06 грудня 2016 року № 2044 відповідачем поінформовано позивача про надіслання копій заяв до правоохоронних органів та вимоги про усунення порушень до колишніх працівників музею.

Однак, суд не приймає до уваги вказані листи, оскільки направлення таких листів не звільняють відповідача від виконання вимоги органу державного фінансового контролю та не можуть слугувати підтвердженням про вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання вимоги.

З наведеного вбачається, що відповідачем під час розгляду справи не наведено жодного правового обґрунтування щодо факту відсутності порушень, які було встановлено позивачем під час проведення ревізії.

Окрім того, жодних доказів на підтвердження обставин вжиття усіх заходів для усунення виявлених ревізією порушень та виконання в добровільному порядку заходів щодо відшкодування збитків (втрати активів чи недоотримання належних доходів, що сталися внаслідок порушення законодавства об'єктом контролю шляхом дій або бездіяльності його посадових осіб) відповідачем також не надано.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про відсутність доказів про добровільне вжиття відповідачем заходів щодо виконання вимоги, що є підставами для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є підставами для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною другою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на те, що позивач є суб'єктом владних повноважень, який не поніс судових витрат пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 242-246, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов Північного офісу Держаудитслужби (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 18, ) до Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України завданих збитків.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 494 468,84 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 31 978,54 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 80 889,75 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 8 712,00 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 4 452,62 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 4 800,00 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 28 000,00 гривень.

Стягнути з Національного музею історії України (01025, місто Київ, вулиця Володимирська, 2, ) на користь державного бюджету України завдані збитки на загальну суму - 3 912,38 гривень.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда