Справа № 1940/1636/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4625/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бірука В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Укртрансбезпеки у Волинській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Подлісної І.М., повний текст судового рішення складено 14 листопада 2018 року) у справі № 1940/1636/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про скасування акту та розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, суд-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати акт №0010549 та розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до акту від 15.03.2018 року №0010549.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано Акт управління Укртрансбезпеки у Волинській області (вул. Зв'язківців 1-Б, м. Луцьк, 43020, ідентифікаційний код 39816845) №0010549 від 15.03.2018 р. "Про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів" та розрахунок №2 від 15.03.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно акту №0010549 від 15.03.2018 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1і, код НОМЕР_3) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань управління Укртрансбезпеки у Волинській області (вул. Зв'язківців 1-Б, м. Луцьк, 43020, ідентифікаційний код 39816845).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що зі змісту пунктів 28, 30, 31-1 Порядку №879 випливає, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування залежить від протяжності маршруту. При цьому, пункт 31-1 Порядку №879 лише уточнює, що за відсутності дозволу на проїзд, плата за проїзд має бути визначена незалежно від того виконав транспортний засіб маршрут чи тільки має намір його виконати. Враховуючи те, що позивач не мав дозволу на рух великовагового транспортного засобу на зазначеному маршруті (м. Луцьк - м. Тернопіль), посадовими особами і Укртрансбезпеки правомірно розраховано плату за проїзд за всю відстань маршруту, а не за її частину. Крім того зазначає, що саме на особу, яка на законній правовій підставі володіє транспортним засобом, покладений тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що 15 березня 2018 року контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області, на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті №234 від 07.03.2018, яким затверджений графік проведення рейдових перевірок з 12.03.2018 року по 18.03.2018 року (а.с.23), та направлення на перевірку №027236 від 07.03.2018 (а.с.24), на 89 км автомобільної дороги Н-17 "Львів - Радехів - Луцьк", проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою КМУ №422 від 20.05.2013р. (далі - Порядок №422), був зупинений транспортний засіб марки Renault, модель Magnum 480, реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки Wilcox, модель 601752, реєстраційний номер НОМЕР_5. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2, серії НОМЕР_6 даний транспортний засіб належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3.

Згідно товарно-транспортих накладних №7, № 8, №9 від 15 березня 2018 року автомобільним перевізником та водієм є ОСОБА_5 який здійснював (обумовленим вище автомобілем) перевезення борошна пшеничного, погрузка здійснювалася за адресою АДРЕСА_2(а.с.76-78).

ОСОБА_5, надав для перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Волинській області наступні документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_7, видане 4-им ВРЕР м. Теребовля 28.03.2013; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 серії НОМЕР_6; свідоцтво про реєстрацію напівпричепа Wilcox, номерний знак НОМЕР_5; товарно-транспортну накладну №7 від 15.03.2018 р. (розвантаження у Тернопіль); товарно-транспортну накладну №8 від 15.03.2018 р. (розвантаження у Тернопіль); товарно-транспортну накладну №9 від 15.03.2018р. (розвантаження у Чортків).

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_2 та напівпричепу марки Wilcox, номерний знак НОМЕР_5 було встановлено, що загальна маса транспортного засобу становила 43,6 т при нормативно допустимій - 40 т; навантаження на задню одиночну вісь тягача становило 15,95 т при нормативно допустимому -11т. Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить чек про зважування №11064 від 15.03.2018 р. Зважування проводилось пересувною автомобільною вагою типу CHEKLODE FREE WEIGH, заводський номер №008215 (а.с. 79). Засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92 та пройшов щорічну повірку, про що видане свідоцтво №34-00/2652 від 30.06.2017р. зі строком дії до 30.06.2018 року (копія наявна у матеріалах справи). Таким чином засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Національного стандарту України OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006, IDT)» та вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджені наказом Мінінфраструктури України №255 від 28.07.2016 року.

Відповідно до ч. 4 п. 4 Порядку №1007/1207 та на підставі чеку про зважування №11064 від 15.03.2018 року контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю №0003587 від 15.03.2018 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №036034 від 15.03.2018 року (а.с.29).

На підставі п. 6 Порядку №422, у зв'язку з виявленими під час здійснення габаритно- вагового контролю невідповідності фактичних вагових та габаритних параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0010549 від 15.03.2018 року (а.с.35).

На підставі Акту складено Розрахунок №2 від 15.03.2018 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, відповідно до якого ОСОБА_3 повинен сплатити 2329,60 Євро плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (а.с.83).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник транспортного засобу не може бути притягнутий до відповідальності лише через те, що перевізник не зареєстрований як суб'єкт господарювання. Судом першої інстанції відхилено обґрунтування відповідача та посилання на те, що договір позички не є належним та допустимим доказом. Суд прийшов висновку, що позивач не може нести відповідальність за виявлені контролюючими органами порушеннями, оскільки таких не вчиняв, а та обставина, що він є власником автомобіля не є підставою для застосування до нього фінансових санкцій та покладення обов'язку сплатити додатково за перевищення вагових нормативів.

Колегія суддів апеляційного суду з обумовленими висновками суду першої інстанції не погоджується виходячи з такого.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

У пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №820/1203/17, від 30 січня 2019 року у справі №803/3/18, Верховний суд прийшов висновку, про те що позови прокурорів про відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування мають приватно-правовий характер, а не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Водночас, у п. 34 названої постанови, Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскаржуваний розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 19 КАС України та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, тому він не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду, як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З урахуванням правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду, зазначене є підставою скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у даній справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 238 КАС України при закритті провадження у справі підлягає вирішення питання щодо повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України про судовий збір сплачена сума судового збору повертається у разі закриття провадження.

З урахуванням зазначеного сплачені суми судового збору підлягають поверненню сторонам.

Керуючись ст.238, ст. 308, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Укртрансбезпеки у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі № 1940/1636/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою провадження у справі № 1940/1636/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про скасування акту та розрахунку плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування - закрити.

Повернути ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, Код ЄДРПОУ НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесять копійок), сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 01.08.2018 року.

Повернути Управлінню Укртрансбезпеки у Волинській області (вул.Звязківців,1Б, м.Луцьк, Волинська область,43020, КОД 39816845) судовий збір в розмірі 1057,20 грн (одна тисяча пятдесят сім гривень двадцять копійок), сплачений згідно платіжного доручення №2860 від 12 грудня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.