Справа № 640/18271/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 640/18271/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс»

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс» (надалі - позивач, ТОВ «Беназір-Сервіс», адреса: 07300, Київська область, м. Вишгород, проспект Шевченка, 1) до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач, ДФС, адреса: 04053, Львівська площа, 8), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2 про залишення скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс» від 06 червня 2018 року без задоволення та рішення комісії Державної фіскальної служби України без змін;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №18 від 23 листопада 2017 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс». Датою отримання зазначеної накладної - 23 листопада 2017 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу відмовлено у реєстрації податкової накладної, вказане рішення оскаржене до ДФС. Проте, відповідачем порушено строки розгляду скарги та, як наслідок, порушено вимоги законодавства щодо розгляду та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У своєму відзиві на адміністративний позов представник відповідача заперечуючи проти позову вказує на те, що відповідачем не порушено вимоги чинного законодавства України під час розгляду скарги позивача на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної. А само по собі рішення про результат розгляду скарги не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не зумовлює будь - яких прав і обов'язків для платника податків.

У відповіді на відзив представник позивача послався на неправильне оформлення відповідачем відзиву, а також на ті самі підстави, як і у позовній заяві щодо фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

23 листопада 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» виписано податкову накладну №18 (Т.1, арк. 11).

Вказана податкова накладна №18 подана позивачем до органів державної фіскальної служби та прийнята останнім 12 грудня 2017 року о 15:27:51, проте, реєстрацію податкової накладної зупинено у зв'язку з виявленими помилками (Т. 1, арк. 12).

03 квітня 2018 року позивачем до ДФС направлено повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої/го зупинено разом з відповідними документами (Т.1, арк. 13-18).

05 квітня 2018 року комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийнято рішення №635818/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс». (Т. 1, арк. 19-20).

При цьому, суд звертає увагу на те, що дане рішення від 05.04.2018 про відмову в реєстрації податкової накладної позивачем по суті не оскаржувалось та не було предметом розгляду цієї справи.

Позивачем оскаржено до суду в цій справі лише рішення за результатами розгляду скарги.

Так, 13 квітня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою на рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №635818/38085185 від 05 квітня 2018 року. (Т.1, арк. 21-26)

16 травня 2018 року за вих. №16841/6/99-99-11-04-15 Державна фіскальна служба України повідомила товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» про порядок розгляду скарг, зокрема, у листі зазначено, що товариство має сервіс для створення та надсилання скарги на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації з додатками через особистий кабінет «Електронний кабінет», або будь-яке програмне забезпечення, яке формує вихідний файл відповідно до затвердженого формату (стандарту).

У разі подання скарги на рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронному вигляді відповідно до вимог Порядку, як зазначено у листі, така скарга буде невідкладно розглянута в межах строків визначених законодавством, з врахуванням граничного дня подання такої скарги (Т.1, арк. 27-28).

06 червня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» направило до ДФС скаргу на рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових, яка отримана ДФС 07 червня 2018 року (Т.1, арк. 29,30).

10 вересня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» звернулося до Державної фіскальної служби України з листом за вих. №10-09/1, в якому просило скасувати рішення комісії ДФС №635813/38085185 від 05 квітня 2018 року, зареєструвати податкову накладну/розрахунок коригування від 23 листопада 2017 року за порядковим номером 18 із внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру податкових накладних (Т.1, арк. 31).

17 вересня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» отримало рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2 про відмову у задоволенні скарги товариства (Т.1, арк. 32-33).

25 вересня 2018 року Державна фіскальна служба України листом за вих. №31067/6/99-11-04-15 повідомила товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» про розгляд листа товариства від 10 вересня 2018 року №10-09/1 (вх. №53553/6 від 14 вересня 2018 року) щодо відсутності в Електронному кабінеті платника податків рішення комісії з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185, а також повідомила про те, що вказане рішення направлено товариству на електронну адресу 17 вересня 2018 року, разом із квитанцією №3 до податкової накладної від 23 листопада 2018 року №18.

Також, у вказаному листі Державною фіскальною службою України зазначено, що виявлений недолік щодо затримки відправлення рішень комісії з питань розгляду скарг усунуто 17 вересня 2018 року шляхом встановлення оновлення програмного забезпечення ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності». Станом на 21 вересня 2018 року в Електронному кабінеті платника податків в реєстрі податкових накладних, реєстрація яких зупинена, по зазначеній податковій накладній товариства відображено наявну інформацію. (Т.1, арк. 34)

Позивач вважає порушеними строки розгляду його скарги відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач зазначає, що 23 листопада 2017 року ним, відповідно до приписів статей 187, 187.1, 201, 201.1. Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України №1307 від 31 грудня 2015 року, було подано до Державної фіскальної служби України податкову накладну №18 від 23 листопада 2017 року.

12 грудня 2017 року в електронному кабінеті товариства засобами електронного зв'язку від ДФС надійшло повідомлення про зупинення реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року.

03 квітня 2018 року позивачем до ДФС подано повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній з долученими сканкопіями документів необхідних для реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року.

05 квітня 2018 року в особистому електронному кабінеті позивача засобами електронного зв'язку від відповідача надійшло рішення №635813/38085185 про відмову в реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року, яке вмотивоване ненаданням платником податків копій документів, в той час коли, як вказав позивач, відповідні документи по операції надано разом з вищевказаним повідомленням про реальність операції.

13 квітня 2018 року, як зазначив позивач, ним до ДФС України було направлено скаргу на рішення комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 05 квітня 2018 року №635813/38085185.

Листом від 16 травня 2018 року за №16841/6/99-99-11-04-15 відповідач повідомив позивача про зміну порядку розгляду скарг на рішення комісії ДФС України про відмову в реєстрації податкових накладних.

06 червня 2018 року позивачем в електронному вигляді подано до відповідача скаргу на рішення ДФС та всі додатки до неї.

Починаючи з 06 червня 2018 року до 10 вересня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» не одержувало, а ДФС не направлялося на адресу товариства жодних рішень, прийнятих за результатами розгляду скарги позивача на рішення від 05 квітня 2018 року №635813/38085185.

У зв'язку з чим, позивачем 10 вересня 2018 року направлено на адресу відповідача лист №10-09/1, в якому позивач, посилаючись на положення статті 56 Податкового кодексу України, зокрема, в частині строків розгляду скарги на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який становить 10 календарних днів, а також на те, що у випадку не надіслання вмотивованого рішення за скаргою протягом десяти днів, скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків, просив зареєструвати податкову накладну №18 від 23 листопада 2017 року у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, як вказав позивач у позовній заяві, відповідачем замість того, щоб зареєструвати податкову накладну №18 від 23 листопада 2017 року, створено в електронному вигляді та направлено лише 17 вересня 2018 року рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року про залишення скарги позивача без задоволення, а рішення комісії ДФС - без змін.

При цьому, позивач також послався й на те, що листом від 25 вересня 2018 року відповідач фактично визнав порушення строків розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс».

У зв'язку з чим, на думку позивача, оскільки відповідачем не розглянуто у десятиденний строк скаргу товариства, порушені права позивача щодо розгляду та реєстрації податкової накладної №18 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у письмовому відзиві на позов представник відповідача зазначив, що 13 квітня 2018 року позивачем до ДФС було подано скаргу на рішення ДФС від 05 квітня 2018 року №635813/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У свою чергу, як вказує представник відповідача, відповідачем прийнято рішення від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2, яким залишено скаргу без задоволення, а рішення комісії ДФС - без змін.

Крім того, представник відповідача зазначив, що посилання позивача на невідповідність податковому законодавству, протиправність та визнання таким, що підлягає скасуванню рішення ДФС №11935/38085185/2 від 15 червня 2018 року, на думку представника відповідача, є безпідставним, оскільки в даному випадку предметом дослідження є дотримання суб'єктом владних повноважень конкретних юридичних норм при прийнятті оскаржуваного рішення.

Оскаржуване рішення відповідача, на думку представника відповідача, не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для платника податків.

У зв'язку з чим, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

ВИСНОВКИ ЩОДО НАЯВНОСТІ/ВІДСУТНОСТІ ПОРУШЕНЬ

З огляду на викладене, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача процедури розгляду скарг на рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

НОРМИ ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

У відповідності до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.23 статті 56 Податкового кодексу України визначено особливості оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, зокрема: скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за участі уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається протягом 10 календарних днів з дня отримання такої скарги центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Термін розгляду скарги не може бути продовженим; якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних не надсилається платнику податків протягом 10-денного строку, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Аналогічні положення містяться й у пунктах 15,17 Порядку розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №117.

Тобто, податковим законодавством визначена чітка процедура оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних і правові наслідки не надіслання відповідного рішення щодо розгляду скарги контролюючим органом у законодавчо визначені строки.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Перевіряючи доводи сторін, судом було встановлено, що дійсно позивачем, як платником податків у десятиденний строк після прийняття ДФС рішення №635813/38085185 від 05 квітня 2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної, 13 квітня 2018 року подано скаргу на вказане рішення, в подальшому, а саме, 06 червня 2018 року, вказана скарга направлена через електронний кабінет позивача, у зв'язку із зміною порядку надіслання таких скарг, яка отримана відповідачем у електронному вигляді 07 червня 2018 року.

В той же час, судом встановлено, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2 про розгляд скарги позивача на рішення №635813/38085185 від 05 квітня 2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної була надіслана товариству з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» у межах строків, встановлених пунктом 56.23 статті 56 Податкового кодексу України у редакції, чинній на той час, тобто протягом 10-денного строку.

Втім, лише 17 вересня 2018 року, тобто через 102 дні після надходження скарги позивача, ДФС України направлено засобами електронного зв'язку позивачу рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2, відповідно до якого ДФС України дійшло висновку про залишення рішення №635813/38085185 від 05 квітня 2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної без змін, а скарги товариства - без задоволення.

При цьому, зі змісту відповіді ДФС від 25 вересня 2018 року №31067/6/99-11-04-15 вбачається, що відповідач погодився з наявністю факту несвоєчасного надіслання ним на адресу позивача рішення за результатами розгляду скарги останнього.

Таким чином, суд вважає, що ДФС України порушено максимальний строк розгляду скарги, встановлений пунктом 56.23 статті 56 Податкового кодексу України, що у відповідності до підпункту 56.23.4. пункту 56.23. статті 56 Податкового кодексу України надає суду достатні правові підстави вважати її задоволеною та, як наслідок, оскаржуване позивачем рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2 протиправним та скасованим.

В той же час суд зазначає, що у рішенні від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачем порушено дотримання строків розгляду скарги платника податків, що, з урахуванням наведених вище вимог діючого податкового законодавства України, зумовлює наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2.

За таких підстав, суд вважає, за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати оскаржуване позивачем рішення ДФС протиправним та скасувати його, та зобов'язати відповідача повторно розглянути скаргу позивача у порядок, спосіб та строки, визначені діючим податковим законодавством України.

В той же час, суд звертає увагу на те, що предметом спору в даній адміністративній справі є саме порушення відповідачем строків надіслання рішення комісії ДФС з питань розгляду скарг, визначених діючим законодавством.

Предметом розгляду в цій справі, виходячи зі змісту самостійно обраного позивачем способу захисту та змісту позивних вимог, не було надання правової оцінки рішенню комісії Державної фіскальної служби України №635818/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року,

Зобов'язання відповідача зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки рішення про відмову в реєстрації позивачем не оскаржувалось до суду та залишалось чинним на момент розгляду справи в суді, за таких обставин, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №18 від 23 листопада 2017 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс». Датою отримання зазначеної накладної - 23 листопада 2017 року.

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права на захист своїх прав та інтересів шляхом оскарження рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №635818/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» у судовому порядку.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, зокрема:

- про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2 про залишення скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс» від 06 червня 2018 року без задоволення та рішення комісії Державної фіскальної служби України без змін;

- про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання Державної фіскальної службм України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №18 від 23 листопада 2017 року, подану товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс». Датою отримання зазначеної накладної - 23 листопада 2017 року.

- та необхідність виходу за межі позовних вимог на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом зобов'язання Державної фіскальної служби України повторно розглянути скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» від 06 червня 2018 року на рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №635818/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими частково, та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 3524,00 грн. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1762,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 257-262, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України з питань розгляду скарг від 15 червня 2018 року №11935/38085185/2 про залишення скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір-Сервіс» від 06 червня 2018 року без задоволення та рішення комісії Державної фіскальної служби України №635818/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної без змін.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України повторно розглянути скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» від 06 червня 2018 року на рішення від 05.04.2018 комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №635818/38085185 про відмову у реєстрації податкової накладної №18 від 23 листопада 2017 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс».

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Беназір - Сервіс» (07300, Київська область, місто Вишгород, проспект Шевченка, будинок 1, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова