Справа № 807/351/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/225/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року у справі № 807/351/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових вимог,-

суддя в 1-й інстанції - Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення - 09.11.2018 року, 15:00 год,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 19.11.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (88000, м.Ужгород, вул. Загорська, будинок 10а, ), якою просила суд: "1. Визнати протиправним та скасувати: Податкову вимогу Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області № 3287-25 від 23.05.2016 року; Податкову вимогу Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області № 250-17 від 24.03.2017 року; 2. Судові витрати покласти на відповідача, а сплачені позивачем стягнути з відповідача на користь позивача та видати документ примусового виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що грошові зобов'язання зі сплати єдиного податку за 2016 рік були ним сплачені, вчасно, у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами, які містяться в матеріалах справи, а тому вважає податкову вимогу № 3287 - 25 від 23 травня 2016 року, податкову вимогу № 250 - 17 від 24 березня 2017 року протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року задоволено частково адміністративний позов. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що питання наявності податкового боргу та підстав його виникнення досліджувалися під час розгляду справи №807/1226/17 за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року позовні вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області задоволено повністю та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 15036,34 грн. Крім того, апеляційний суд у своїй постанові зазначив, що покликання апелянта на відсутність існування податкового боргу у зв'язку із сплатою ним узгодженого грошового зобов'язання, що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями квитанцій та платіжних доручень про сплату єдиного податку не заслуговують на увагу з огляду на те, що докази, на які покликається відповідач, не підтверджують сплату ним податкового боргу, оскільки є неналежними. Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сплата податкового зобов'язання здійснена вчасно та підтверджується квитанціями, платіжним дорученням, які містяться в матеріалах справи, то в суду немає підстав вважати не сплаченими податкові зобов'язання ФОП ОСОБА_1, адже було виконано всі обов'язки, покладені на нього чинним законодавством.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що фізична особа - підприємець перебуває на обліку Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, позивачем, було подано за 2016 рік щоквартальні податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця, а саме: - звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 1 квартал 2016 року № НОМЕР_1 від 04 травня 2016 року; - звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 1 півріччя 2016 року № від 08 серпня 2016 року; - звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 9 місяців 2016 року № від 27 жовтня 2016 року; - звітна податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця річна за 2016 рік № НОМЕР_2 від 01 лютого 2017 року.

На підтвердження сплати грошових зобов'язань, які виникли за поданими деклараціями, позивач, надав суду копії квитанцій, а саме: - квитанція №ПН 562671 від 19.05.2016 року на суму 14748,50 грн. (ПАТ «Банк Михайлівський»; - платіжне доручення №7 від 05.10.2016 року на суму 4,800 грн. (КБ «Приватбанк»); - квитанція № 0.0.654468543.1 від 18.11.2016 року на суму 1483,50 грн. (КБ «Приватбанк») ; - квитанція №0.0.707478373.1 від 16.02.2017 року на суму 15166,50 грн. (КБ «Приватбанк»).

Відповідно до відомостей із інтегрованої картки платника по платежу 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) станом на 01 січня 2016 року рахувалося сальдо переплати у розмірі 6,19 грн.

Як встановлено судом кошти у розмірі 14748,50 грн., що сплачені позивачем через ПАТ "Банк Михайлівський" на підставі квитанції № ПН 562671 від 19.05.2016 року як єдиний податок за I-й квартал 2016 року на рахунки, що зазначені у вказаній квитанції не потрапили.

20 травня 2016 року ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиного податку у розмірі 14748,50 грн. по податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № НОМЕР_1 від 04.05.2016 року.

Станом на 22 травня 2016 року сума податкового боргу платника за узгодженим грошовим зобов'язанням по платежу 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) становила 14742,31 грн.

23 травня 2016 року Ужгородською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області було надіслано податкову вимогу № 3287-25 з вимогою сплатити, у визначений термін, суму податкового боргу у розмірі 14742,31 грн.

У відповідності до статті 87 пункту 87.9 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Судом також було встановлено, що у зв'язку із оплатою позивачем сум єдиного податку за наступні періоди такі кошти контролюючий орган зараховував в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а саме на погашення єдиного податку за I квартал 2016 року у розмірі 14742,31 грн..

У відповідності до статті 60 пункту 60.1 підпункту 60.1.1 ПК України, податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином у розумінні статті 60 пункту 60.1 підпункту 60.1.1 ПК України податкова вимога № 3287-25 від 23 травня 2016 року вважається такою, що відкликана.

16 лютого 2017 року ФОП ОСОБА_1 було нараховано єдиного податку у розмірі 15166,51 грн. по податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № НОМЕР_2 від 01.02.2017 року.

Проте, на думку ГУ ДФС у Закарпатській області, зазначена сума була сплачена частково у розмірі 130,17 грн., а залишок несплаченої суми становив 15036,34 грн.

24 березня 2017 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було надіслано податкову вимогу № 250-17 з вимогою сплатити, у визначений термін, суму податкового боргу у розмірі 15036,34 грн.

Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, якою передбачені обов'язки платника податків, одним із обов'язків є обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до п. 57.1. статті 57.3 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Приписами статті 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення- рішення.

В силу пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 даного Кодексу податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Покликання суду першої інстанції на відсутність існування податкового боргу у зв'язку із сплатою позивачем узгодженого грошового зобов'язання, що підтверджується доданими до копіями квитанцій та платіжних доручень про сплату єдиного податку не заслуговують на увагу з огляду на те, що докази, на які покликається позивач, не підтверджують сплату ним податкового боргу, а лише підтверджують надання банку доручення про сплату, однак доказів сплати таких коштів не надано, а судом не здобуто.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду в частині відмови слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області - задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року у справі № 807/351/18 - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 28.02.2019 року