Справа № 120/4156/18-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4156/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

26 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника позивача: Черпітяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що фізична особа ОСОБА_3 є платником податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №11006427 ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок за 2017 рік у розмірі 25000 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено поштовим відправленням ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1

Встановлено, що податкове повідомлення-рішення не вручено адресату, а відправлена кореспонденція повернута відділом поштового зв'язку з підстав не вручення "По адресу не проживає. Укажіть новий адрес. 30.11.2017".

06.02.2018 року податковим органом виставлена відповідачу податкова вимога форми "Ф" №208-54 про сплату боргу на суму 25000грн, яка направлена на адресу: АДРЕСА_1

Відправлена поштова кореспонденція адресату не вручена та повернута на адресу відправника з відміткою: "По даному адресу не проживає (вже 20 років). Укажіть новий адрес. 16.02.2018".

Позивач звертається до суду про стягнення податкового боргу із відповідача за платежем транспортний податок в сумі 25000 грн. В підтвердження зазначає, що борг доводиться довідкою, витягом з облікової картки платника податку та копією податкової вимоги.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що вимога податкового органу про стягнення з відповідача грошового зобов'язання у судовому порядку є необґрунтованою та передчасною.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України, Кодекс).

Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачу податкова вимога №208-54 від 06.02.2018 року та податкове повідомлення - рішення №11006427 від 16.11.2017 року надсилалися поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1.

Колегія суддів критично оцінює висновки суду першої інстанції, що позивачем податкове повідомлення-рішення №11006427 форми "Ф" від 16.11.2017 та податкова вимога форми "Ф" №208-54 від 06.02.2018 року були надіслані відповідачу за невірною адресою, а тому не могли бути отримані останнім та виконанні у встановлений строк.

Так, пункт 58.3 ст. 58 ПКУ зазначає, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

При цьому, загальними положеннями ПК України щодо листування з платником податків передбачено наступне.

Відповідно до ст. 45 ПКУ платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Як передбачено п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до відомостей із центральної бази даних ДФС Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, остання відома податковому органу податкова адреса ОСОБА_3 це АДРЕСА_2.

Водночас, у податкового органу відсутні будь-які інші офіційні дані, які б свідчили про нову адресу ОСОБА_3, оскільки останній не повідомляв податковий орган про зміну податкової адреси.

Таким чином, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області податкове повідомлення-рішення №11006427 форми "Ф" від 16.11.2017 та податкова вимога форми "Ф" №208-54 від 06.02.2018 були надіслані відповідачу за належною податковою адресою.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку, що позивач як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій, оскільки діяв у межах та у спосіб передбачений Податковим кодексом.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р-н. (ідент. код: НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) податковий борг у сумі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.