Справа № 524/5391/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 р.Справа № 524/5391/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці ДФС на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області (головуючи І інстанції Андрієць Д.Д.) від 21.12.2018 року (повний текст рішення складений 21.12.2018 р.) по справі № 524/5391/18

за позовом ОСОБА_2

до Полтавської митниці ДФС

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0122/80600/18 від 27.06.2018 р.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2018 року по справі № 524/5391/18 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 26.02.2019р. Також позивач повідомлявся про дату, час і місце судового засіданні на електронну пошту.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2018 р. ГУ ДФС у Полтавській області складений акт № 59/16-31-14-0808/32860348 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Бодекс-Україна» дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.10.2014 по 30.09.2017.

Також судом першої інстанції встановлено, що 19.04.2018 р. головним державним інспектором відділу протидії митним порушенням Полтавської митниці ДФС відносно ОСОБА_2 складено протокол про порушення митних правил № 0122/80600/18.

Зі змісту протоколу вбачається, що директором ТОВ «Бодекс-Україна» через особу, уповноважену на декларування ТОВ «Кременчукзовнішторг» Біленьку С.В., як підставу для митного оформлення були подані Полтавській митниці ДФС документи з неправдивими відомостями щодо транспортних витрат, внаслідок чого в митних деклараціях згідно додатка 10 Акта № 59/16-31-14-0808/32860348 від 17.01.2018 р. були заявлені неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості товарів, що призвело до неправомірного зменшення розміру митних платежів на загальну суму 82066,98 грн., в тому числі ввізне мито - 21596,58 грн., додатковий імпортний збір - 10798,28 грн., податок на додану вартість з товарів, імпортованих на митну територію України - 49672,12 грн. і зазначені суми митних платежів визначені як податкові зобов'язання за результатами перевірки.

У зв'язку з цим, 27.06.2018 р. в.о. начальника Полтавської митниці ДФС Вороньком В.Л. винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0122/80600/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України та накладено адміністративне стягнення вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, які визначені згідно податкових зобов'язань по сплаті ввізного мита, додаткового імпортного збору, податку на додану вартість по митним деклараціям згідно додатка 10 Акта № 59/16-31-14-0808/32860348 від 17.01.2018 р., що складає 246200 грн.

Не погодившись з винесеною відповідачем постановою про накладення штарфу, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не було доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, зокрема факту подання неправдивих відомостей щодо транспортних витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 15.01.2015 р. між ТОВ «Бодекс-Україна» (замовник) з «BODEX Spolka z organiczona odpowiedzialnoscia - SPOLKA KOMANDYTOWA» (виконавець) було укладено договір № 15/01/15 за умовами якого виконавець зобов'язався виконувати ремонт, обладнання та переобладнання транспортних засобів.

На виконання умов укладеного договору, виконавцем здійснений ремонт причепів д.н.з. НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що підтверджується актами здачі-приймання № 9/2333 від 29.09.2015 р. та № 10/2423 від 08.10.2015 р. виставлені рахунки на оплату № 2333/09/2015 та № 2423/10/2015. У зв'язку з опискою допущеною виконавцем в зазначених рахунках-фактурах та виявленою замовником під час прийняття документів, Сторонами договору № 15/01/15 проведено коригування відомостей, зокрема складені коригувальні записки № 1 від 05.10.2015 р. та № 2 від 12.10.2015 р.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності слугував висновок відповідача про те, що при ввезені на митну територію України за митними деклараціями № 806010001/2015/009795 від 02.10.2015 р., № 806010001/2015/010112 від 13.10.2015 р. вказаних вище напівпричепів, не включено до митної вартості імпортованого товару вартість проведеного ремонту за межами митної території України, що на думку контролюючого органу свідчить про те, що діях позивача наявний склад правопорушення, що визначений ст. 485 МК України, а саме - заявлення неправдивих відомостей для визначення митної вартості товарів, що призвело до неправомірного зменшення розміру митних платежів.

Щодо наявності у відповідача підстав для притягнення до позивача до відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст наведених вище норм, колегія суддів зазначає, що склад правопорушення, визначеного ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Об'єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, <…>.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого ст. 485 МК України) обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Положеннями ч. 2 ст. 264 МК встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений ст. 53 МК України.

Судовим розглядом встановлено, що для митного оформлення імпортованого товару декларант надав митному органу належні товаросупровідні документи, необхідні як для ідентифікації самого товару, так для підтвердження заявленої митної вартості. Задекларовані позивачем відомості щодо ввезеного товару узгоджувалися з відомостями про цей товар, які зазначено у товаросупровідних документах.

За встановлених в цій справі обставин колегія суддів зазначає, що за відсутності обґрунтованих доказів, які б свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення митної вартості товару (який декларант вказав на основі наявних в нього товаросупровідних документів, не маючи можливості при декларуванні перевірити достовірність цих відомостей), не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача, як порушення митних правил відповідно до ст. 485 МК.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України (в редакції чинній на момент прийняття постанови у справі про порушення митних правил від 27.06.2018 р.), якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Судовим розглядом встановлено, що товар на митну територію України ввозився за митними деклараціями № 806010001/2015/009795 від 02.10.2015 р., № 806010001/2015/010112 від 13.10.2015 р. та до митної вартості цього товару не включено вартість проведеного ремонту за межами митної території України, що на думку контролюючого органу є порушенням приписів МК України, що в подальшому стало підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності а саме - заявлення неправдивих відомостей для визначення митної вартості товарів, що призвело до неправомірного зменшення розміру митних платежів.

Наведене свідчить про те, що вказане в постанові від 27.06.2018 р. порушення митних правил вчинене позивачем саме в момент ввезення товару на митну територію України та його декларування, тобто в жовтні 2015 року, адміністративне стягнення накладене у червні 2018 року, тобто поза межами шестимісячного строку, що визначений ч. 1 ст. 467 МК України (в редакції чинній на момент прийняття постанови у справі про порушення митних правил від 27.06.2018 р.). Вказане правопорушення триваючим не визнано.

На підставі цього, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта з приводу правомірності винесеного ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є помилковими.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи те, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2018 року по справі № 524/5391/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці ДФС на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2018 року по справі № 524/5391/18 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2018 року по справі № 524/5391/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров

Повний текст постанови складений 28.02.2019 року