Справа № 172/1399/18(2-а/172/40/18)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 172/1399/18(2-а/172/40/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року (суддя Битяк І.Г.) по справі №172/1399/18(2-а/172/40/18) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними, скасування постанов про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Волошина Артема Вікторовича щодо розгляду справи відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення і винесення постанови ЕАВ №659969 від 12.10.2018 про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за порушення ст.132-1 КУпАП незаконними;

- скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення ЕАВ №659969 від 12.10.2018 винесену інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Волошиним Артемом Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2018 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Підставами для залишення позову без руху стало те, що позивачем пропущено встановлений ч.2 ст.286 КАС України строк звернення до суду, а причини, зазначені ним у заяві про поновлення такого строку, є неповажними. Такі висновки судом першої інстанції зроблено з огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена на місці вчинення правопорушення 12.10.2018 року та отримана позивачем в цей же день, однак адміністративний позов подано ним до суду 31.10.2018 року, тобто з пропуском встановленого ч.2 ст.286 КАС України десятиденного строку. При цьому, суд вказав на те, що наведені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку причини, а саме, звернення зі скаргою до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, не можливо визнати поважними.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, позивач надав до

суду супровідний лист, в якому вказував на те, що він скористався можливістю досудового вирішення спору та оскаржив постанову у справі про адміністративне правопорушення до вищестоящого органу, у зв'язку з чим строк оскарження постанови до суду відраховується з моменту отримання відповіді з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області 22.10.2018 року, а тому, відповідно, не є пропущеним.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року адміністративний позов повернуто позивачу. Повертаючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними. Такі висновки судом першої інстанції мотивовано тим, що звернення позивача до вищестоящого органу зі скаргою не є визначеним досудовим порядком вирішення спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, а тому не може продовжувати встановлений для оскарження строк. Таким чином, звернувшись із скаргою до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області у встановлений законом десятиденний строк, позивач обрав один із передбачених ст.288 КУпАП способів захисту своїх порушених прав. З огляду на положення п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позивач не усунув недоліки встановлені ухвалою суду, не навівши належних підстав для поновлення строку на подання позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позову позивачеві.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, дослідження судом обставин справи не в повній мірі, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що не погодившись зі спірною постановою у справі про адміністративне правопорушення, він у встановлений законодавством строк скористався передбаченим правом подати скаргу до вищестоящого органу, а після отримання відмови у скасуванні вказаної постанови, в межах, передбаченого статтею 286 КУпАП України, десятиденного строку, звернувся з вказаним позовом до суду. Вважає, що вказані обставини, які також ним були зазначені при зверненні з позовом до суду, є достатніми для поновлення строку, однак, суд першої інстанції їх неповно з'ясував і не дав належної юридичної оцінки.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

З аналізу наведеної норми права слідує, що законом передбачено право вибору особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Так, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено як у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), так і в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд.

Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Таким чином, для звернення до суду з позовом про оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, законодавством встановлено десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що 12.10.2018 року інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Волошиним А.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №659969, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

У цей же день позивачем отримано копію вказаної постанови, а тому останнім днем строку на її оскарження є 22.10.2018 року.

Разом з тим, позовна заява була подана лише 31.10.2018 року, тобто з пропуском встановленого частиною 2 статті 286 КАС України строку звернення до суду.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За приписами частини 2 названої статті КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Обставиною, на яку позивач посилається як на підставу для поновлення йому пропущеного строку, є звернення зі скаргою на постанову у справі про адміністративне правопорушення до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області. Так, позивач зазначає, що 16.10.2018 року ним було подано скаргу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №659969 від 12.10.2018 року до начальника Управління патрульної поліції в Кіровоградській області. 22.10.2018 року позивач електронною поштою отримав відповідь від Управління патрульної поліції в Кіровоградській області за вих. №Б-800/41/34/01-2018 від 22.10.2018 про залишення його скарги без задоволення. Позивач вирішив оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку та 31.10.2018 року звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

В частинах 1 та 2 статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною 1 статті 2 якого встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, статтею 13 Конвенції закріплено право осіб на ефективний засіб юридичного захисту, за суттю якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Так, у справі "Delcourt v. Belgium" від 17 січня 1970 року Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення.

В рішеннях у справах "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський суд вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа "Bellet v. France" від 04 грудня 1995 року).

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Провівши системний аналіз законодавства та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем обставини, на які він посилається як на підстави для поновлення пропущеного строку, можливо визнати поважними причинами пропуску строку, оскільки реальну можливості реалізувати своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення ЕАВ №659969 від 12.10.2018 в судовому порядку позивач отримав лише після отримання відповіді Управління патрульної поліції в Кіровоградській області за вих. №Б-800/41/34/01-2018 від 22.10.2018 про залишення його скарги без задоволення. Так, звертаючись до вищестоящого органу зі скаргою позивач мав сподівання на скасування спірної постанови в адміністративному порядку, однак, отримав відмову, у зв'язку з чим був вимушений звернутися за захистом порушеного права до суду.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суд першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом.

Таким чином, оскаржену ухвалу про повернення позову не можливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст.242 КАС України, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року по справі №172/1399/18(2-а/172/40/18) - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26.02.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк