Справа № 0840/3512/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3512/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року (головуючий суддя Стрельнікова Н.В.)

у справі № 0840/3512/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Первинна профспілкова організація працівників державної служби України з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя,

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Первинна профспілкова організація працівників державної служби України з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя, в якому просив зобов`язати відповідача розірвати укладений з позивачем контракт про проходження служби цивільного захисту за п. 176 ч. 7 Положення, п. 6 ч. 5 Контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протягом усього часу проходження позивачем служби порушує умови проходження служби, допускає порушення умов проходження служби, законодавства про працю та законодавства України. Також відповідачем порушено особисті права і свободи та права членів його сім`ї, включаючи одержання пільг, гарантій та компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами, які визначають порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу; фінансове і матеріальне забезпечення.

При цьому позивач стверджує, що ані в Кодексі цивільного захисту України, ані в інших нормативно-правових документах, що регламентують порядок проходження служби в органах цивільного захисту, не зазначена необхідність доказування (надання конкретних фактів) особою, яка бажає розірвати контракт (трудовий договір) з роботодавцем у зв`язку з систематичним порушенням умов контракту з його сторони. Звертає увагу, що такі факти позивачем викладені в уточненій позовній заяві, поданій суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом не встановлено систематичного порушення умов виконання контракту з боку Головного управління ДСНС України у Запорізькій області. Доказів звернення ОСОБА_1 до Головного управління ДСНС України у Запорізькій області з вимогами щодо усунення порушень умов укладених контрактів суду не надано, навпаки, позивач повторно звертався з рапортами щодо укладення контрактів на новий термін та укладав зазначені контракти без будь-яких застережень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Позивач наполягає, що відповідач протягом всіх років проходження його служби систематично порушував умови контракту (не створюючи необхідні умови для служби в підрозділі, де проходила служба, порушуючи його особисті права і свободи та права членів моєї сім`ї, включаючи одержання пільг, гарантій та компенсацій, установлених законами та інтими нормативно-правовими актами, які визначають порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, порушуючи моє фінансове і матеріальне забезпечення, порушуючи громадянські права і свободи передбачені законодавством та Конституцією України, недотримуючи законодавство про працю).

Позивачем, третьою особою до суду апеляційної інстанції подані заяви про проведення судового засідання без їх участі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу третя особа - первинна профспілкова організація працівників державної служби України з надзвичайних ситуацій міста Запоріжжя зазначила, що позивач є членом профспілкового комітету (виборного органу) первинної профспілкової організації працівників Державної служби з надзвичайних ситуацій м. Запоріжжя. Стверджує, що саме за те, що позивач займає активну позицію в діяльності профспілкової організації, відповідач намагається незаконно притягнути його до відповідальності, та незаконно звільнити позивача зі служби, що на його думку є черговим фактом переслідування та тиску на нього. Просить скасувати рішення суду від 01.11.2018 як незаконне, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду від 01.11.2018 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , старший лейтенант служби цивільного захисту, начальник караулу 6 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Запорізькій області, проходить службу цивільного захисту за контрактом №404/16 від 01.06.2016 (а.с. 97-98).

08.08.2018 ОСОБА_1 подав відповідачу рапорт (а.с. 14) з вимогою розірвати контракт про проходження служби цивільного захисту за п.6 контракту (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом органу і підрозділу цивільного захисту), і зазначив напрямки таких порушень:

- систематичне незабезпечення необхідних умов несення служби (порушення нормативно-правових актів щодо охорони праці та інші);

- систематичне порушення особистих прав і свобод та прав і свобод членів сім`ї (забезпечення житлом, одержання пільг, гарантій та компенсацій та інші);

- систематичне порушення фінансового і матеріального забезпечення відповідно до законодавства (виплата матеріальної допомоги, оплата праці в нічний час, низький рівень грошового забезпечення, матеріального забезпечення згідно норм та інші);

- систематичне порушення громадських прав та свобод передбачених законодавством та Конституцією України (контрактна служба та інші);

- відсутність якісного та доступного медичного та санаторно-курортного забезпечення;

- порушення законодавства України щодо робочого часу (понаднормова праця та інші)

- систематичне порушення та недотримання законодавства про працю (затримка у виплаті грошового забезпечення та інші).

Відповідач відмовив позивачу у розірванні контракту за пунктом 6.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відносини, пов`язані із функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, врегульовані, зокрема, Кодексом цивільного захисту України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.101 Кодексу).

За приписами ч. 1 ст. 102 КЦЗ України на службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров`я виконувати свій службовий обов`язок.

Щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено: контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.

Контракт щодо проходження служби цивільного захисту укладається на строк: від трьох до п`яти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами рядового і молодшого начальницького складу; від трьох до десяти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами середнього, старшого і вищого начальницького складу.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (ст.103 Кодексу).

Пунктом 7 частини 2 статті 106 КЦЗ України передбачено, що контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом органу управління, формування чи підрозділу, навчального закладу, наукової установи, іншої організації центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, а також центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593 затверджено Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Відповідно до п.3 Положення №593 особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Особи рядового і начальницького складу належать до персоналу (кадрів) ДСНС (п.4).

Останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС (п.12).

Відповідно до п.45 Положення контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Відповідно до п.46 Положення, для проходження служби цивільного захисту можуть бути укладені такі контракти, зокрема, про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в порядку, встановленому цим Положенням.

Після укладення контракту видається наказ по особовому складу про прийняття на службу цивільного захисту і призначення на посаду (п.51).

Строк дії контракту обчислюється з дня набрання ним чинності. Про день набрання чинності контрактом робиться відповідний запис в усіх примірниках контракту. Строк дії контракту обчислюється повними роками (пункт 53 Положення).

Відповідно до пункту 55 Положення, новий контракт про проходження служби укладається між посадовою особою, якій надано право на підписання контракту, та особою рядового і начальницького складу не пізніше, ніж за два тижні до закінчення строку дії чинного контракту. Про укладення нового контракту оголошується у наказі по особовому складу не пізніше наступного дня після закінчення строку дії попереднього контракту, після чого він набирає чинності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 19.03.2001 проходив службу, а з 01.10.2007 займає посаду начальника караулу 6 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Запорізькій області, має спеціальне звання старший лейтенант служби цивільного захисту.

26.06.2008 позивачем укладено Контракт № 1632/08 про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту на три роки (а.с. 199-200).

22.06.2011 укладено Контракт №207/11 про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту на п`ять років (а.с. 201-202).

В квітні 2016 року позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо укладення нового контракту (а.с. 198).

В червні 2016 року старший лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_1 уклав новий контракт №404/16 про проходження служби цивільного захисту на 10 років, який набрав чинності 01.07.2016.

Відповідно до п.6 Контракту, цей Контракт може бути припинено (розірвано) достроково з ініціативи особи рядового і начальницького складу, яка проходить службу цивільного захисту за контрактом:

- за віком у разі досягнення граничного віку перебування на службі;

- за станом здоров`я на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби;

- у зв`язку із скороченням штатів у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів;

- відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;

- у зв`язку з систематичним невиконанням умов Контракту керівництвом органу і підрозділу цивільного захисту;

- у зв`язку з набуттям громадянства іноземної держави.

В спірному випадку, звертаючись до відповідача з рапортом про розірвання контракту, позивач послався на систематичне невиконання умов Контракту керівництвом органу і підрозділу цивільного захисту, при цьому, не зазначивши жодного конкретного факту такого порушення.

З приводу наведених позивачем напрямків порушень умов контракту з боку Головного управління ДСНС України у Запорізькій області апеляційний суд погоджується з встановленими судом висновками суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи позивача про порушення відповідачем Правил безпеки праці в органах і підрозділах МНС України, затверджених Наказом МНС України від 07.05.2007 № 312, обґрунтовані з посиланням на акти, складені членами Первинної профспілкової організації працівників ДСНС м. Запоріжжя 23.11.2015 та 10.12.2015, тобто до набуття чинності контракту, про розірвання якого позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, тому зафіксовані у цих актах обставини не можуть бути свідченням порушення відповідачем укладеного з позивачем контракту № 404/16.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що обставини, які мали місце до укладення контракту, не стосуються предмету позову і не можуть бути взяти до розгляду в якості доказів по цій справі. Водночас, судом встановлено, що протягом 2016-2018 років ані позивач, ані профспілка зі зверненнями щодо можливих порушень Правил безпеки праці в органах і підрозділах МНС України, затверджені Наказом МНС України від 07.05.2007 № 312 не звертались.

Що стосується порушень особистих прав і свобод позивача та членів його родини, то з матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року позивач добровільно уклав третій контакт про проходження служби цивільного захисту на десять років, перед цим особисто звернувшись до начальника Головного управління з відповідним рапортом.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ, Державною службою з надзвичайних ситуацій. Такий порядок був передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», який діяв до 01.03.2018. З 01.03.2018 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». При цьому, ані Кодекс цивільного захисту України, ані вищезазначені Постанови Кабінету Міністрів України не містять будь-яких вимог щодо періодичного повідомлення осіб рядового та начальницького складу про розмір грошового забезпечення.

Докази звернення позивача зі скаргами щодо ненадання йому періодичних повідомлень про розмір грошового забезпечення суду відсутні, розрахункові листи надавалися відповідачем, і позивачем цього не спростовано. Докази вчинення примусу з боку відповідача до підписання періодичних видань також відсутні.

Щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань судом першої інстанції вірно вказано, що відповідно до п.19.2 Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 10.06.2008 № 447, підставою для виплати особі рядового і начальницького складу матеріальної допомоги є рапорт особи рядового і начальницького складу з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ начальника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати (із обов`язковим зазначенням суми) зазначеної матеріальної допомоги. Аналогічний порядок виплати цієї допомоги передбачено в Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої Наказом МВС від 23 квітня 2015 № 475.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2017 та 2018 роках не звертався до відповідача щодо отримання зазначеної допомоги, тому така допомога йому не сплачувалась, тоді як на підставі його звернення в лютому 2016 року така допомога виплачена.

У відповідності до п.2 ст.120 КЦЗ України пільги, передбачені частиною першою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, питання щодо призначення пільг та субсидій вирішуються органами, яким надані відповідні повноваження.

Відповідно до п.3 статті 117 КЦЗ України у разі відсутності за місцем служби чи проживання осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту закладів охорони здоров`я центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, а також у разі відсутності в таких закладах (підрозділах) необхідних відділень, фахівців, спеціального обладнання безоплатна медична допомога зазначеним особам надається в закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, інших державних або комунальних закладах охорони здоров`я за рахунок коштів, передбачених на утримання центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Судом встановлено, що оскільки в Головному управлінні та на території Запорізької області відсутні заклади охорони здоров`я ДСНС України, позивач отримував медичне забезпечення в закладах охорони здоров`я центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, інших державних або комунальних закладах охорони здоров`я, а саме: щороку позивач проходив медичні огляди у поліклінічному відділенні військової частини А-3309 (а.с. 207).

Що стосується санаторно-курортного забезпечення (ч. 4 ст. 117 КЦЗ України), матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з проханням отримати санаторно-курортне забезпечення.

Щодо дотримання забезпечення відповідачем реалізації права позивача на направлення його на медико-психологічну реабілітацію, відповідно до ч.16 ст.117 КЦЗ України висновок про необхідність направлення на медико-психологічну реабілітацію осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту надають лікарсько - експертні комісії центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що враховуючи результати щорічних медичних оглядів позивача, відсутні медичні показання про необхідність направлення його на медико-психологічну реабілітацію.

Отже у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено права позивача на санаторно-курортне обслуговування, а також на відповідну реабілітацію.

З приводу робочого часу, відповідно до ч.1 ст. 128 КЦЗ України для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюється 40-годинний робочий тиждень.

В той же час, згідно вимог частини 2 пункту 19 Положення несення внутрішньої, гарнізонної та караульної служби, особами рядового і начальницького складу може здійснюватися понад установлену тривалість робочого часу.

У відповідності до вимог частини 2 статті 128 КЦЗ, із встановленням режимів підвищеної готовності, надзвичайної ситуації, а також у разі загрози виникнення окремих надзвичайних ситуацій або під час ліквідації їх наслідків особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту і працівники органів та підрозділів цивільного захисту несуть службу та працюють понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

За правилами ч.3 ст.128 КЦЗ України працівникам органів та підрозділів цивільного захисту за роботу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні здійснюється оплата праці згідно з трудовим законодавством.

Нарахування грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється по календарному принципу - без прив`язки до будь-яких норм робочого часу або тижня (пункт 6 розділу І Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС від 23 квітня 2015 року № 475).

Крім того, з цього приводу судом першої інстанції вірно враховано, що з метою координації дій державних органів, спрямованих на забезпечення захисту населення, територій та майна, функціонування єдиної державної системи цивільного захисту для подолання наслідків надзвичайної ситуації державного рівня соціального та воєнного характеру, яку спричинили загострення ситуації на деяких територіях України, загроза вчинення терористичних актів, та відповідно до статей 13 і 14 Кодексу цивільного захисту України розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 січня 2015 р. № 47-р «Про встановлення режимів підвищеної готовності та надзвичайної ситуації» на території Запорізької області встановлено режим підвищеної готовності.

Судом також з`ясовано, що додатком 27 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 були передбачені додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, серед яких була доплата за службу в нічний час. Зазначена доплата здійснювалася особовому складу органів і підрозділів цивільного захисту протягом дії вказаної постанови.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України № 704, яка набрала чинності з 01.03.2018, не передбачено зазначеної доплати, у зв`язку з чим доплата за службу в нічний час особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту не здійснюється.

Твердження позивача про несвоєчасність виплати грошового забезпечення також матеріалами справи не підтверджено.

Пунктом 11 розділу І Інструкції № 475 та пунктом 10 Інструкції № 623 визначено, що виплата особам рядового і начальницького складу грошового забезпечення провадиться один раз за поточний місяць у період з 20 до 25 числа.

Протягом дії останнього контракту ОСОБА_1 випадків несвоєчасної виплати грошового забезпечення не було, про що свідчить довідка про строки виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з липня 2016 по серпень 2018 року. (а.с. 208).

Пунктом 2 розділу XIX Інструкції № 475 визначено, що підставою для виплати особі рядового і начальницького складу допомоги для оздоровлення є рапорт особи рядового і начальницького складу з проханням надати їй зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ начальника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Пунктом 2 статі 129 КЦЗ України встановлено, що особам рядового і начальницького складу цивільного захисту надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Враховуючи, що ця допомога виплачується на підставі рапорту особи, тому терміни її реальної виплати можуть не збігатися з наданням відпустки. Крім цього, щорічна основна відпустка тривалістю 40 і більше календарних днів на прохання особи рядового і начальницького складу може бути поділена на дві частини за умови, що основна її частина становить 30 календарних днів.

Позивач протягом 2017- 2018 років щорічно використовував відпустки частинами, що підтверджено довідкою про терміни надання відпусток позивачу, копіями рапортів про надання матеріальної допомоги на оздоровлення, копіями витягів з наказів про надання матеріальної допомоги, довідка про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 (а.с.209-216).

Обставини та причини виникнення заборгованості з виплати матеріальної допомоги протягом 2013-2016 років були вивчені під час розгляду судової справи №808/3881/16. Постановою суду від 04 квітня 2017 року у вказаній справі зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 несплачену частину матеріальної допомоги на оздоровлення лише за 2016 рік. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Щодо забезпечення позивача форменим одягом суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 111 КЦЗ України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту забезпечуються форменим одягом і відповідними знаками розрізнення за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, іншому центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

У відповідності до ч.2 ст.112 КЦЗ України, для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та гасіння пожеж особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту забезпечуються спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту, за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, іншому центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

Згідно довідки про потреби та фактичне отримання коштів для закупівлі форменого одягу (в тому числі спеціального) ГУ ДСНС України у Запорізькій області протягом 2014-2018 років, розмір фінансування з Державного бюджету на закупівлю форменого та спеціального одягу, не перевищував в середньому 15 відсотків від необхідних (а.с. 217).

Незважаючи на зазначене, необхідний для виконання службових обов`язків захисний та формений одяг був придбаний та наданий позивачу (а.с.218-219).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в ході розгляду справи не встановлено систематичного порушення умов виконання контракту з боку Головного управління ДСНС України у Запорізькій області як передумови для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача розірвати контракт про проходження служби в ДСНС.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі № 0840/3512/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко