Справа № 1340/5790/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1291/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача Гурняк О. О.,

представника відповідача Кулака І. О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Брильовського Р. М., повний текст рішення виготовлений 28 грудня 2018 року) у справі № 1340/5790/18 за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий Дар» (далі - ТзОВ «Яблуневий Дар») про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Позивач просив застосувати адміністративний арешт у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків ТзОВ «Яблуневий Дар».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Вказує на наявність підстави для застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, передбаченої підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, оскільки відповідач безпідставно відмовив посадовим особам податкового органу у допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар». Зазначає, що визначення адміністративного арешту за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна, обидва види арешту застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування, Вказує, що умовою для застосування адміністративного арешту коштів платника податку є саме відмова платника податків від проведення перевірки, а не наявність боргу чи відсутність майна.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ТзОВ «Яблуневий Дар» надіслало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, представника відповідача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки податковим органом не надано жодних доказів наявності у ТзОВ «Яблуневий Дар» податкового боргу та відсутності майна для погашення податкового боргу, а відмова від допуску до перевірки є підставою лише для застосування адміністративного арешту майна.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ «Яблуневий Дар» перебуває на обліку платників податків в Городоцькій ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області. Підприємство внесено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій і йому присвоєно .

15.11.2018 ГУ ДФС у Львівській області видано наказ № 6686 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар» () з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Державної фіскальної служби, за період з 1 січня 2015 по 30 вересня 2018 року.

15.11.2018 позивачем надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення № 766 від 15.11.2018 про проведення документальної планової виїзної перевірки та копію наказу № 6686 від 15.11.2018.

На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Львівській області від 15.11.2018 № 6686 виписано направлення від 29.11.2018 № 11451, № 11452, № 11453, № 11454, № 11455, № 11456, № 11457, № 11458 щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 1 січня 2015 по 30 вересня 2018 року.

29.11.2018 позивачем складено Акт № 907/1/13-01-14-01/32475074 «Про неможливість вручення направлень на проведення планової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Яблуневий Дар» (1)», яким при виході за податковою адресою платника податків встановлено відсутність посадових осіб ТзОВ «Яблуневий Дар» директора ОСОБА_4 та головного бухгалтера ОСОБА_5 на робочому місці, а тому неможливо вручити направлення про проведення планової виїзної документальної перевірки.

30.11.2018 позивачем складено Акт № 909/13-01-14-01/32475074 про відмову в допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки, який підписано посадовими особами позивача та представником ТзОВ «Яблуневий Дар» Кулаком І. О. із заявленням таких причин відмови: оскарження наказу на проведення планової перевірки у зв'язку з його протиправністю у Львівському окружному адміністративному суді.

30.11.2018 на підставі Звернення про застосування адміністративного арешту майна платників податків № 461/13-01-14-01-14 від 30.11.2018 ГУ ДФС у Львівській області прийнято рішення № 41936/10/13-01-14-01-16 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ «Яблуневий Дар».

У зв'язку із відмовою платника податків від проведення документальної позапланової виїзної перевірки, податковий орган звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України) та Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632 (далі - Порядок № 632).

Пунктом 94.1 ст. 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Згідно з приписами розділу І Порядку № 632, цей Порядок розроблено відповідно до статті 94 глави 9 розділу II ПК України, що визначає загальну процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків. Поняття, що використовуються у цьому Порядку, вживаються в значеннях, наведених у Кодексі.

Звертаючись до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках, податковий орган підставою його застосування визначив підпункт 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що на законодавчому рівні положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків.

Незважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, водночас має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

На користь такого висновку також свідчать положення пункту 3 розділу VII Порядку № 632, який встановлює, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Аналізуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків має передувати зверненню податкового органу до суду із вимогами про застосування арешту коштів, а підстави, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України, є передумовою саме для застосування адміністративного арешту майна податковим органом.

Крім того, згідно з підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючий орган має право звертатись до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, у контролюючого органу виникає право для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, свідчить про те, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

Звертаючись до суду з позовом, податковий орган єдиною підставою застосування арешту коштів на рахунках платника податку визначив положення підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України (недопуск до перевірки), яка взагалі є підставою лише для застосування адміністративного арешту майна. Жодних інших підстав (наявність боргу, відсутність майна, передумови застосування арешту коштів) податковим органом не зазначено.

Аналогічна правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 813/2197/17, яка відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Посилання апелянта на те, що і арешт майна, і арешт коштів застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування спростовуються вищенаведеним аналізом законодавчих положень норм податкового законодавства, який свідчить про відмінності правових понять арешту майна та арешту коштів на рахунках платника податків.

Доводи скаржника про те, що умовою для застосування адміністративного арешту коштів платника податку є саме відмова платника податків від проведення перевірки, а не наявність боргу чи відсутність майна не можуть братись апеляційним судом до уваги, оскільки положення підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України деталізують особливості застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків, передбачені статтею 94 ПК України.

Виходячи з системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки податковим органом не надано жодних доказів наявності у ТзОВ «Яблуневий Дар» податкового боргу та відсутності майна для погашення податкового боргу, а відмова від допуску до перевірки є підставою лише для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі № 1340/5790/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 01.03.2019