Справа № 826/13975/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 826/13975/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Луганської об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління Державної фіскальної служби

в Луганській області,

Державної фіскальної служби України

про визнання нечинним та скасування рішення,

зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Луганській області (далі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2) про:

- про визнання нечинним та скасування рішення Луганської ОДПІ від 30.09.2016 р. № 0067/13-01;

- зобов'язання ДФС відновити реєстрацію позивача в якості платника єдиного податку з 30.09.2016 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона не отримувала копію ухвали про залишення її позовної заяви без руху поштою, а дізналася про її існування з ЄДРСР, після чого одразу ж 08.10.2018 р. з власної ініціативи отримала копію такої ухвали безпосередньо в суді та наступного ж дня сплатила судовий збір і направила відповідні докази до суду.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що в ухвалі про залишення її позовної заяви без руху судом не вказано суму судового збору, яка підлягає сплаті.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права, що призвело до передчасного та неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України та виходив з того, що позивач не виконала ухвалу про залишення її позовної заяви без руху, доказів усунення недоліків позову у встановлені судом строки не подала.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.ч. 1.-4 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, законодавством регламентовано вимоги до позовної заяви та право позивача усунути її недоліки в разі залишення позову без руху в межах строку, встановленого судом у відповідній ухвалі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.09.2018 р. позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху через несплату судового збору та встановлено позивачу строк для усунення недоліків її позову протягом десяти днів з моменту отримання копії зазначеної ухвали /Т.1 а.с.1/.

Копія вказаної ухвали була направлена позивачу, але до суду повернувся конверт «за закінченням терміну зберігання».

09.10.2018 р. позивачем було сплачено судовий збір за подання позову у цій справі та надано відповідну квитанцію до суду, яка надійшла 11.10.2018 р.

Однак, 11.10.2018 р. судом було постановлено оскаржувану у даній справі ухвалу про повернення поданої позивачем позовної заяви.

Отже, на момент прийняття судом першої інстанції зазначеної ухвали від 11.10.2018 р. у суду не було достатніх та необхідних доказів, які б підтверджували факти отримання позивачем копії ухвали про залишення її позову без руху та не виконання нею вимог суду у встановлений строк.

При цьому, колегія суддів зазначає, що порядок вручення судового рішення регулюється ст. 251 КАС України, яка визначає виключний перелік підстав, за наявності яких судове рішення вважається врученим (ч. 6).

Водночас, жодною нормою ані цієї, ані будь-якої іншої статті не передбачено такої підстави вважати врученим судове рішення, як повернення конверту з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Разом з тим, колегія суддів вважає неможливим застосування за аналогією у даному випадку норми ч. 11 ст. 126 КАС України, якою регламентовано порядок вручення судової повістки, а не судового рішення.

Крім того, судовою колегією також враховуються висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.01.2019 р. по справі № 803/1756/17, щодо необхідності дослідження причин повернення рекомендованого повідомлення про вручення судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач не мала практичної можливості усунути недоліки її позовної заяви у строки, встановлені судом першої інстанції, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху, оскільки копія такої ухвали не була нею отримана.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів приймає до уваги й те, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції не вказано ані суму судового збору, яку позивач мала сплатити, ані відповідних реквізитів, що є порушенням ч. 2 ст. 169 КАС України.

Також апеляційний суд звертає увагу й на те, що 11.10.2018 р., тобто в день постановлення судом першої інстанції спірної ухвали, позивач, виявляючи зацікавленість щодо стадії розгляду її позову, дізнавшись з ЄДРСР про залишення його без руху та самостійно отримавши копію відповідної ухвали суду безпосередньо в суді, без зволікань сплатила судовий збір та надала суду відповідні докази сплати.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку судом першої інстанції було безпідставно та передчасно повернуто позивачу її адміністративний позов.

При цьому, судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про повернення позовної заяви у цій справі та порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року - скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: