Справа № 1540/4222/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4222/18

Категорія:12.3 Головуючий І інстанції Гусев О.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 та представника відповідача Журавльова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 26.11.2018 р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:
20.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- поновити її на службі, т.б. на посаді «механіка» Відділення приймальних радіопристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла в/частини НОМЕР_1 ;

- стягнути з відповідача на її користь посадовий оклад та інші види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що її, в період знаходження на лікарняному, було незаконно звільнено з військової служби та без повного розрахунку виключено зі списків особового складу в/частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.09.2017 року №30-рс про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , механіка відділення приймальних радіопристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла в/ч НОМЕР_1 м. Одеса. Поновлено ОСОБА_1 на посаді механіка відділення приймальних радіо пристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 . Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.09.2017 року по 12.09.2018 року. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, 20.12.2018 року командир Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або залишити останні без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини справи.

Позивачка ОСОБА_1 проходила військову службу у в/званні «старший солдат» на посаді механіка вузла зв`язку командного пункту, що підтверджується витягом із особової справи.

12.09.2012 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 було укладено контракт, згідно із п.3 якого, цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на понад граничний вік на 5 (п`ять) років, т.б. з 12.09.2012 року по 12.09.2017р. Відповідно до п.4 зазначеного контракту сторони зобов`язуються не пізніш як за 2 (два) місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, зазначених нормативно-правовими актами.

14.08.2017 року ОСОБА_1 було подано рапорт на звільнення від виконання службових обов`язків на 10 діб (починаючи з 14.08.2017 року) у зв`язку з сімейними обставинами (смерть батька, свідоцтво про смерть № НОМЕР_2 від 15.08.2017р.).

17.08.2017р. позивачці, у зв`язку із смертю її батька стало зле, в зв`язку із чим останню було госпіталізовано в Татарбунарську ЦРЛ на стаціонарне лікування, після чого, відповідно до листків непрацездатності, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 17.08.2017 року по 31.08.2017 року та з 01.09.2017 року по 15.09.2017 року.

Проте, будучи обізнаним про знаходження позивачки на лікарняному, командир військової частини НОМЕР_1 своїм наказом від 12.09.2017 року №30-рс звільнив старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби у відставку за п. «в» (за віком) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та в той же день, своїм наказом №197 виключив її зі списків особового складу в/частини.

Не погоджуючись з такими діями та наказом командира, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного наказу відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно пункту «в» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Відповідно до приписів п.2.13 Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» №438/16454, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, Контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними п.35 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Також, відповідно до абз.7 зазначеного п.2.13 Інструкції «Про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту командування військової частини повинно попередити військовослужбовця про намір не укладати з ним новий контракт про проходження військової служби. У разі невиконання цієї вимоги командування військової частини не може відмовити військовослужбовцю в укладенні нового контракту про проходження військової служби. Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту без подання рапорту. У цьому разі посадовою особою, визначеною в п.12.7 розділу ХІІ цієї Інструкції, з військовослужбовцем проводиться бесіда, про що оформлюється Аркуш бесіди.

Згідно приписів п.27 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби в разі:

- закінчення строку дії попереднього контракту про проходження військової служби;

- прибуття для проходження військової служби у Збройних Силах України з інших військових формувань із виключенням зі списків особового складу цих військових формувань;

- продовження військової служби після досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

- зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший;

- дострокового припинення (розірвання) контракту про навчання з курсантами, якщо до зарахування на навчання вони проходили військову службу за контрактом осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу;

- поновлення на військовій службі у зв`язку із незаконним звільненням, якщо строк попереднього контракту про проходження військової служби закінчився;

- закінчення особливого періоду або оголошення демобілізації, якщо дія контракту про проходження військової служби продовжена понад встановлені строки в особливий період;

- вислуги 18 місяців з дати продовження дії контракту на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації;

- вислуги 24 місяці військової служби за контрактом, укладеного на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації.

В особливий період військовослужбовці, які вислужили 18 місяців з дати продовження дії контракту та які вислужили 24 місяці військової служби за контрактом, укладеного на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, за бажанням можуть продовжувати військову службу без укладення нового контракту.

Одночасно, як встановлено п.28 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», у випадках, передбачених абз.2 і 4 п.27 цього Положення, новий контракт про проходження військової служби укладається не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії чинного контракту.

Відповідно до вимог п.33 вказаного Положення, військовослужбовцям, які перебували в умовах, що з об`єктивних причин (перебування у полоні, заручником, інтернованим у нейтральній державі, якщо місце перебування невідоме, за інших обставин) унеможливлювали укладення нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, строк попереднього контракту продовжується до прийняття судом рішення про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими або до закінчення перебування у зазначених умовах і повернення до підрозділів, в яких вони проходили військову службу, а також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту.

А у відповідності до приписів п.33-1 Положення №1153/2008, дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується:

- до закінчення щорічної основної відпустки, час якої повністю або частково перевищує строк контракту;

- на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.

Дія контракту з військовослужбовцями під час звільнення продовжується наказом командира військової частини по стройовій частині.

Пунктом 34 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», в свою чергу, передбачено, що контракт припиняється (розривається):

- у день закінчення строку контракту;

- у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший;

- у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України);

- у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти;

- у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим;

- у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.

Також, згідно п.35 даного Положення, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби:

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «г», «е», «є», «ж», «и», «і», «ї», «й» та «л» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з», «к» та «м» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Поряд з цим, у відповідності до змісту п.п.231,232 цього положення, військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.

У разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було укладено контракт з Міністерством оборони України в особі командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 на 5 (п`ять) років, починаючи з 12.09.2012 року, т.б. дія контракту мала сплинути 13.09.2017 року.

Проте, як встановлено апеляційним судом в судовому засіданні, у зв`язку зі смертю батька позивачки 14.08.2017 року, остання подала рапорт про звільнення її від виконання службових обов`язків строком на 10 діб з 14.08.2017 року, т.б. 25.08.2017 року позивачка повинна була прибути на службу до військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , під час перебування за межами військової частини (в іншому населеному пункті) захворіла та звернулась до лікарні Татарбунарської ЦРЛ, де її госпіталізували на стаціонарне лікування, що підтверджується двома листами непрацездатності, які остання надала до фінансової служби в/частини - 17.09.2017р. (а.с.8).

До того ж, як вбачається з цих листів непрацездатності та вже зазначалося вище, позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в цій ЦРЛ - з 17.08.2017 року по 31.08.2017 року та з 01.09.2017 року по 15.09.2017 року.

Також, як встановлено судами обох інстанцій та підтверджено як поясненнями самої позивачки, так і поясненнями представника відповідача у судовому засіданні суду 1-ї інстанції (диск звукозапису), позивачка своєчасно у телефонному режимі повідомила свого безпосереднього керівника про своє перебування на лікарняному, який, в свою чергу, доповів командиру військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, не зважаючи на зазначені обставини та будучи обізнаним щодо факту знаходження ОСОБА_4 на лікарняному, відповідач - командир військової частини НОМЕР_1 виніс наказ (по особовому складу) від 12.09.2017р. №30-рс про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби.

З огляду на вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем, в даному випадку, в порушення вимог чинного законодавства було протиправно звільнено позивача в період її знаходження на лікарняному, у зв`язку з чим, спірний наказ від 12.09.2017р. №30-рс дійсно підлягає скасуванню, як протиправний і передчасний, а позивачка поновленню на посаді.

Що ж стосується п/вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то слід зазначити, що обчислення середньої заробітної плати здійснюється на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно з п.2 якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язані відповідні виплати.

Крім того, приписами ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також визначено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове ж забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, безпосередньо визначено «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недотримане речове майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178.

Так, положеннями вказаного вище Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби;.. (п.3). Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4). Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзвязку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5).

Отже, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Водночас, у спірному витязі з наказу від 12.09.2017р. №30рс зазначено лише оклад та премії, надбавки, що в свою чергу, фактично унеможливлює визначення та конкретизацію судом точного середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 . Не вказано точних даних і в довідці начальника ФЕС в/частини НОМЕР_1 від 0.10.2018р.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено сторонами у судовому засіданні,повний розрахунок з позивачкою у зв`язку зі звільненням зі служби фактично відбувся не у день звільнення (т.б. 12.09.2017р.), як вимагає діюче законодавство, а аж у листопаді-грудні 2017 року, а виплата грошової компенсації за речове майно взагалі були здійснена лише тільки в березні 2018 року.

Отже, враховуючи вказане, судова колегія приходить до висновку, що позивачка на момент звільнення зі служи була виключена зі списків в/ч НОМЕР_1 без повного розрахунку, а оскільки, також, відповідачем не надано до суду детальної довідки про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 та сум розрахунків з нею, то колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, т.б. за період з 12.09.2017 року по 12.09.2018 року.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01.03.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук