Справа № 200/2379/19-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 р. Справа№200/2379/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця Вольф Т.Л., (далі відповідач) згідно тексту позовної заяви позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №57824203 про стягнення з позивача боргу у розмірі 39183,86 грн. Крім цього, позивачем заявленого клопотання поновлення строку на подання скарги на дії приватного виконавця.

В обґрунтування адміністративного позову позивачка вказала, що виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. є місто Київ. Позивач зареєстрована та проживає у місті Костянтинівка Донецької області, жодних доходів, рухомого та нерухомого майна у місті Києві вона не має. Крім того, зазначає, що вона ніколи не відкривала карткового рахунку або іншого рахунку у ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» розташований за адресою м. Київ, вул. Андріївська, б.4. З огляду на вказані обставини справи, позивач вважає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.12.2018 року ВП №57824203 прийнята приватним виконавцем Вольф Т.Л. не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, отже такі дії є протиправними.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №200/2379/19-а та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

З метою об'єктивного, повного і всебічного розгляду справи, судом витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни копії матеріалів виконавчого провадження ВП №57824203.

Крім того, вказаною ухвалою суду, залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Відповідач належним чином повідомлена про дату час та місце судового розгляду, в судове засідання, призначене на 26.02.2019 року не з`явилася. Подала до суду відзив на адміністративний позов та витребувані судом докази.

Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи (відомостями про направлення на електронну адресу третьої особи ухвали про відкриття провадження у адміністративній справі від 15.02.2019 року на електронну адресу в судове засідання призначене на 26.02.2019 року явку свого представника не забезпечив, про причини не прибуття суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Повістки про виклик у суд надсилаються учасникам справи, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а повістки-повідомлення - учасникам справи з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.

Згідно вимог ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

26.02.2019 року від позивача надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв'язку із неможливістю прибути на вказаний час, обґрунтовуючи зазначене далекою відстанню та транспортним сполученням.

Частиною 1 ст. 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Враховуючи приписи ст. ст. 124, 194, 205 та 268 КАС України, суд вважає, що неприбуття сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідачем у встановлений судом строк подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити. Так, відповідач вказує, на те що стягувачем - Публічне акціонерне товариство "Першим Українським Міжнародним Банком" (далі - ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа) подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів), а саме карткового рахунку НОМЕР_3 відкритого у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4. До системи банківських рахунків для грошового обороту належать такі рахунки: кореспондентські; поточні (поточний з овердрафтом, поточні рахунки типу «Н», «П», карткові рахунки, поточні рахунки виборчих фондів); вкладні (депозитні), кредитні (позичкові), розподільчі тощо. Відповідно до ч. З от. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно з довідкою № 1 _01 від 26.02.2019 року, наданою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», за Позивачем обліковуються рахунок: НОМЕР_3 UАН від 23.01.2014 року у валюті гривня. Тобто, ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_3 та наявних на цьому рахунку грошових коштів. Відповідно, в даному випадку порушення Закону України «Про виконавче провадження» відсутнє, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві, а відповідно до статті 24 цього Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. В частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У зв'язку із викладеним та враховуючи, що в заяві стягувача був зазначений лише рахунок позивача, що відкритий у ПАТ «ПУМБ» за місцем реєстрації банку у місті Києві, а подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця, дії приватного виконавця, який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, з відкриття виконавчого провадження шляхом винесення постанови від 03.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57959032 та подальші виконавчі дії не суперечать наведеним нормам законодавства.

Тобто, дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за заявою стягувана, в якій зазначений рахунок позивача у ПАТ «ПУМБ» з місцем реєстрації банку у місті Києві є правомірними, а вимоги боржника щодо визнання постанови про відкриття виконавчого провадження № 57824203 протиправною та її скасування є безпідставними та незаконними.

Дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши наведені міркування та заперечення, оцінивши їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VII від 02.06.2016, (далі Закону №1403), приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови (далі Закон №1404-VIII), виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов'язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно п. 4 ч.2 ст. 23 Закону №1403, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно Єдиного реєстру приватних виконавців України встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. визначено м. Київ.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону №1403, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIIІ, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Як зазначає позивач, вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, зазначене підтверджено копією паспорту.

За вказаних обставин відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання якої знаходиться у Донецькій області.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на факт місцезнаходження майна боржника ОСОБА_1 у м. Києві, оскільки під таким майном відповідач розуміє грошові кошти наявні на картковому рахунку позивача, відкритому у ПАТ «Перший Український міжнародний банк», розташований за адресою м. Київ , вул. Андріївська, буд. 4.

При цьому, відповідач, стверджуючи, що позивач є власником карткового рахунку НОМЕР_3 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, посилається лише на подану стягувачем заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцязнаходження майна боржника (грошових коштів) карткового рахунку НОМЕР_3 відкритому у вищевказаному банку.

Подана відповідачем до суду копія листа ПАТ «Перший Український міжнародний банк» від 26.02.2019 № 1_01 також не дає підстав для суду стверджувати про наявність відкритого карткового рахунку саме у місті Києві, оскільки містить загальну інформацію про те, що у ОСОБА_1 відкритий рахунок НОМЕР_3 без зазначення місця реєстрації рахунку позивача, натомість зазначено місце знаходження банку.

Разом із тим, позивач стверджує про відсутність у нього будь якого майна у м. Києві, у т.ч. коштів у банківських установах у м. Києві.

Суд, погоджується, з позицією відповідача, що наявність рахунку в банку може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження банку, але лише за умови наявності коштів на цьому рахунку.

При цьому суд виходить з положень ст. 190 ЦК України на яку посилається відповідач. Так, майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Статтею 179 цього ж Кодексу зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов'язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки рахунок це є засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Судом встановлено, що стягувачем по виконавчому напису є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», рахунок боржника відкритий в цьому ж банку, відсутність коштів на рахунку позивача не доведена, банк про їх наявність не зазначає в заяві про примусове виконання рішення.

Виходячи в викладеного, суд критично відноситься до обґрунтувань відповідача, щодо відсутності зобов'язань перевіряти достовірність інформації про наявність коштів на рахунках боржника, оскільки їх відсутність свідчить про неправомірність дій виконавця в разі застосування ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 для відкриття виконавчого провадження. Відсутній об'єкт щодо якого виконавець може вчиняти дії передбачені Законом № 1404 по примусовому стягненню.

Суд зазначає, що саме матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об'єктом стягнення, а не рахунок у банку.

Щодо посилання відповідача на лист-роз'яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, суд зазначає, станом на момент розгляду даної адміністративної справи на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України вказаний відповідачем лист відсутній. Таким чином, в суду відсутня можливість ознайомлення зі змістом зазначеного листа Міністерства юстиції Україна, який має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватними виконавцями та не є джерелом права.

Наведені відповідачем обгрунтування, щодо процедури та порядку відкриття, ведення, закриття рахунків та їх обслуговування не спростовують обгрунтування позивача та викладені висновки суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем порушені вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 1404, оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з відповідача у м. Києві - відсутні.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами у справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору до ухвалення судового рішення. Нормами частини другої статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судовий збір у сумі 768,40 грн. належить стягнути з відповідача на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Вольф Тетяни Леонідівни (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відповідача приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №57824203.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 286, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Буряк І. В.