Справа № 537/4701/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 р.Справа № 537/4701/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.12.2018 року (суддя Зоріна Д.О.; м. Кременчук; рішення виготовлено 06.12.2018 р. у повному обсязі) по справі № 537/4701/18

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Угроватого Максима Миколайовича, третя особа: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції Угроватого Максима Миколайовича (далі по тексту - відповідач, інспектор патрульної поліції), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції України, в якому просив суд:

- визнати незаконними і протиправними дії відповідача щодо складання постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

- постанову, прийняту відповідачем, серії ВР № 235727 від 27.09.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП у розмірі 1020 грн. визнати незаконною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.12.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.12.2018 року по справі № 537/4701/18 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП, він не вчиняв, винесена відповідачем постанова є незаконною та протиправною, прийнятою відповідачем, всупереч ст.ст. 222, 268, 279, 280, 283 КУпАП, без з'ясування обставин справи, без з'ясування обставин щодо заподіяння майнової шкоди чи посягання на громадський порядок, без надання можливості скористатися правом на правову допомогу та без дослідження жодних доказів.

Стверджує, що зупинку на місці для осіб з інвалідністю або водіям, які перевозять людей з інвалідністю, він здійснив тому, що до нього підійшов патрульний. До цього моменту він не зупинявся, а на місце для паркування автомобілів заїхав для того, щоб надати змогу транспортним засобам, які стояли праворуч від нього, виїхати. Позивач вказує, що у нього на меті не було здійснити зупинку чи стоянку на місці, призначеному для осіб з інвалідністю, це була вимушена дія.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 вересня 2018 року інспектором роти №1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенантом патрульної поліції Угроватим М.М. винесено постанову серії ВР №235727 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. 00 коп.

Змістом правопорушення є те, що 27 вересня 2018 року о 10 год. 45 хв. в місті Кременчуці по вулиці Першотравневій, 52, ОСОБА_1, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив пункт 8.4 "ґ" Правил дорожнього руху України.

Позивач, не погодившись із рішенням про притягнення його до адміністративної відповідальності та діями відповідача під час його прийняття, звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова інспектора від 27.09.2018 року серії ВР № 235727 винесена на підставі та в межах повноважень, наданих інспектору, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10 жовтня 2011 року № 1306.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху (далі ПДР), особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1. ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньою розміткою, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п. 8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою та іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Пунктом 1 Розділу 34 ПДР, лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку, зокрема, зупинки чи стоянки транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено розміткою 1.30 - місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя і п'ята статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі ( ч.2 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч.5 ст. 258 КУпАП).

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАУ, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що на майданчику по вулиці Першотравневій, будинок 52 в місті Кременчуці, наявна дорожня розмітка 1.30, що позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

На підтвердження правомірності винесеної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем надано суду відеозапис обставин, що зафіксовані у постанові (а.с. 35).

Проте, цим відеозаписом не зафіксовано моменту здійснення позивачем зупинки транспортного засобу на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», що є порушенням вимоги дорожньої розмітки 1.30 розділу 34 ПДР України, відеозапис починається з надання позивачем пояснень з приводу виявленого правопорушення. В своїх поясненнях позивач заперечував факт здійснення ним зупинки на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких встановлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», наполягаючи на тому, що зупинку транспортного засобу він не здійснював, а заїхав на паркувальне місце для того, щоб надати дорогу іншим транспортним засобам. Разом з тим, на запитання інспектора патрульної поліції стосовно того, чому водій не зупинився у дозволеному місці, з урахуванням того, що майданчик для паркування має вільні місця, та який саме транспортний засіб водій пропускав, позивач відповіді надати не зміг.

Згідно п. 1.10. ПДР, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Отже, до зупинки прирівнюється і надання переваги в русі іншим транспортним засобам, а отже доводи позивача, про те, що він зупинився на місцях призначених для осіб з інвалідністю для надання переваги у русі іншим транспортним засобам не свідчить про не вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.30, що свідчить про обґрунтованість винесення відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ВР № 235727 від 27.09. 2018 року за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши наявний у матеріалах справи відеозапис, що відображає місце вчинення адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії ВР № 235727 від 27.09. 2018 року,

Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції встановлено, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було позивачу було роз'яснено його права, в тому числі право позивача надати письмові пояснення та клопотання, в чому полягає порушення, заслухано усні пояснення позивача, оголошено про розгляд справи на місті зупинки, прийняту за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення постанови, право оскарження такої постанови. Правом надання письмових пояснень позивач не скористався.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини у їх сукупності, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за частиною 5 статті 122 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги дорожньої розмітки 1.30, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а тому на позивача відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн., тобто в межах санкції зазначеної норми КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.12.2018 року по справі № 537/4701/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова