Справа № 522/16983/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/16983/17

Категорія: 10.3Головуючий у суді І інстанції: Загороднюк В.І. час і місце ухвалення: 12:22:02, 18.10.2018, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Потапчук В.О.
Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про стягнення суми компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та сплати ОСОБА_5 суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року в повному обсязі протиправними та зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити суму компенсації відповідно положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затверджених постановою КМ України від 21.02.2001 року № 159, стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, на користь ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, загальну суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року в повному обсязі у розмірі 13 606,93 (тринадцять тисяч шістсот шість) гривень 93 копійки, мотивуючи його тим, що виплата відповідачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в повному обсязі, за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року здійснена лише у грудні 2016 року, а тому просила визнати бездіяльність протиправною та стягнути суму компенсації.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року у позові відмолено повністю.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що загальна сума боргу допомоги відповідачем була виплачена лише у грудня 2016 року, з бюджетною програмою КТКВ КМБ 09030 "Допомога до досягнення дитиною трирічного віку", хоча ця програма діяла вже протягом декількох років. У попередні роки відповідач відмовлявся виплачувати борг посилаючись на відсутність відповідних бюджетних призначень, а саме бюджетних призначень на виконання рішень суду. А також, відповідачем не надано жодного доказу, чому не можливо було перерахувати кошти у попередній час та чому така можливість виникла лише у грудні 2016 року.

Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з'явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку, ОСОБА_6. У січні 2008 року звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення в Приморському районні м. Одеси, яке є структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за призначенням та виплатою належних їй на соціальний захист сум матеріального забезпечення. Позивачці були призначенні допомога при народженні дитини та допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З огляду на те, що виплачені суми допомоги не відповідали сумам, які були гарантовані положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» від 18.01.2001 № 2240, як застрахованій особі, та відмовою Департаменту робити перерахунок та виплатити борг, позивачка 02 лютого 2010 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом.

27 квітня 2011 року по справі № 2а-481/11 постановою адміністративний позов було задоволено частково, визнано дії відповідача неправомірними, перераховано належні до виплати кошти.

Не погодившись з таким рішенням Департамент подав апеляційну скаргу яка постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2011 року була задоволена та постанова Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2011 року була скасована.

13 березня 2014 року ВАСУ касаційну скаргу задовольнив частково - визнав протиправними дії Департаменту щодо недоплати допомоги по догляду за дитиною та зобов'язав Департамент нарахувати та виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі визначеному статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року, з урахуванням проведених виплат.

Відповідачем було проведено щомісячний та загальний розрахунок боргу і нарахована загальна сума боргу у розмірі 10 379,50 грн. Виплата боргу здійснена не була з посиланням на бюджетне фінансування та відсутність відповідних бюджетних призначень.

Рішення ВАСУ не було виконано і у примусовому порядку, після отримання виконавчого документа у Приморському районному суді м. Одеси та відкриття на його підставі виконавчого провадження у Відділі примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області.

З огляду на те, що державний виконавець не мав можливість виконати виконавчий лист він звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про встановлення чи зміни способу і порядку виконання рішення суду. Потім аналогічну заяву до суду надав заявник.

Після отримання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року про зміну способу та порядку виконання постанови ВАСУ від 13.03.2014 року, а саме з зобов'язання нарахувати та виплатити на стягнення коштів. Державним виконавцем Відділу виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа було завершено, а даний виконавчий лист повернено заявнику. Повернення виконавчого листа було здійснено тому, що законодавством встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти Департаменту, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення суду.

Виконавчий лист та інші необхідні документи і відомості були передані до Управлення Державної казначейської служби в м, Одеса, яке відповідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою КМ України (далі - КМУ) від 03.08.2011 р. № 845, листом від 08.12.2015 року передало документи та відомості, щодо виконання зазначеного виконавчого листа до Головного управління Державної казначейської службі України в Одеській області, відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У грудні 2016 року відповідачем були перераховані кошти за рахунок коштів субвенції Державного бюджету місцевому бюджету, за бюджетною програмою КТКВ КМБ 09030 «Допомога до досягнення дитиною трирічного віку», в межах річних бюджетних призначень 2016 року, у розмірі 10 379,50 грн..

На підставі цього 17.01.2017 року Департамент звернувся із заявою до Приморського районного суду м. Одеси визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 02.03.2017 року Приморський районний суд м. Одеси задовольнив вимогу Департаменту та визнав виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на те, що виплата відповідачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в повному обсязі, за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року здійснена у грудні 2013 року, позивачка просила визнати бездіяльність протиправною та стягнути суму компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не порушив норми Закону № 2050-III, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходів.

П'ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Згідно із статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Отже, суть заявленого перегляду полягатиме у з'ясуванні і наданні у вимірі нормативного регулювання відповіді на питання, за яких умов фізична особа (працівник, пенсіонер тощо) має право на компенсацію втрати частини доходу через порушення строків його виплати; чи право на компенсацію має (може) залежати від порядку, черговості і першості нарахування та виплати доходу, тобто, чи для того, щоб отримати компенсацію, у часі спочатку має бути нарахований і виплачений дохід; чи виникає право на компенсацію, коли в судовому порядку встановлюються порушення строків виплати доходу і втрата (знецінення) доходу через несвоєчасну його виплату.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку вказано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14 та від 11 липня 2017 року, у справі № 2а-1102/09/2670, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Колегія суддів вважає, що вказані у Законі України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" правові норми кореспондуються з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

З аналізу наведених норм вбачається, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

При цьому, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування,тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, колегія суддів, не погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, та доходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, так як нарахування та виплата позивачу відповідного доходу відбулась на виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2011 року у справі № 2а-481/11.

Несвоєчасне нарахування цієї суми відбулось у зв'язку з неправомірною відмовою відповідача, що встановлено судовим рішенням.

Оскільки нараховані та виплачені суми за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем з вини відповідача, наявні всі підстави для компенсації втрати частини доходу у повному обсязі.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та сплати ОСОБА_5 суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року в повному обсязі протиправною.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, суму компенсації відповідно положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затверджених постановою КМ України від 21.02.2001 року № 159, за період з 03.02.2009 року по 31.10.2010 року в повному обсязі у розмірі 13 606, 93 (тринадцять тисяч шістсот шість) гривень 93 копійки.

В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.