Справа № 752/8937/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2019 року № 752/8937/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доЖитомирської митниці ДФС,
Заступника начальника Полтавської митниці ДФС - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями Кримського Андрія Олександровича,
Державної фіскальної служби України
провизнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішення та постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Житомирської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач-1), Заступника начальника Полтавської митниці Державної фіскальної служби - начальника відділу боротьби з митними правопорушеннями Кримського Андрія Олександровича (далі - відповідач-2), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-3, ДФС України), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці ДФС про встановлення митного режиму «транзит» щодо автомобіля Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, ввезеного на митну територію України громадянином ОСОБА_1 16.07.2016 та зобов'язати Житомирську митницю ДФС змінити митний режим автомобіля Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1 на «тимчасове ввезення ТЗ»;

- визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0104/80600/16 від 27.10.2016, що винесена Заступником начальника Полтавської митниці ДФС - начальником відділу боротьби з митними правопорушеннями Кримським Андрієм Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн;

- визнати протиправною бездіяльність ДФС України щодо розгляду та прийняття законного рішення по скарзі (позовній заяві) ОСОБА_1, що була подана до Державної фіскальної служби України 04.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний транспортний засіб ним ввезено в режимі тимчасового ввезення з метою комерційного використання, а не в режимі транзиту, як про це зазначає відповідач. Відповідачі не врахували, що транспортний засіб, на якому Позивач в'їхав на митну територію України, є транспортним засобом комерційного призначення у розумінні Митного кодексу України та Стамбульської конвенції. Тому, на думку позивача, рішення Житомирської митниці ДФС про встановлення митного режиму «транзит» щодо автомобіля Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, ввезеного на митну територію України громадянином ОСОБА_1 16.07.2016 та постанова в справі про порушення митних правил №0104/80600/16 від 27.10.2016 підлягають скасуванню.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки надані позивачем в пункті перетину кордону України документи, жодним чином не підтверджують комерційне використання транспортного засобу марки Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1 на митній території, який мав належні повноваження власника на тимчасове користування зазначеним автомобілем правильно віднесений посадовими особами митниці до категорії транспортного засобу особистого користування, який перебуває у тимчасовому користуванні ОСОБА_1, тому на думку відповідачів правомірно застосовані норми ст.380 МК України. Також, згідно бази даних ЄАІС ДМСУ даний автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України 13.07.2017 о 23 год. 58 хв., канал «зелений коридор», митний режим «транзит». Крім того, Посадовими особами відділу митного оформлення «Виступовичі» митного поста «Північний» Житомирської митниці ДФС не було вчинено жодного протиправного діяння щодо неналежного оформлення автомобіля Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.06.2018 відкрито провадження у справі №752/8937/17.

Однак, ухвалою цього ж суду від 22.12.2017 адміністративна справа №752/8937/17 передана за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №752/8937/17 та вказану справу 28.02.2018 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2018 прийнято до провадження адміністративну справу №752/8937/17, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі п.10 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачем через митний пост «Виступовичі - Нова Рудня», що розташовано в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС для управління та комерційного використання на митну територію України було ввезено автомобіль Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1.

В підтвердження своїх доводів позивач посилається на те, що автомобіль ввозився для виконання зобов'язань фірми «ЕЛІТБУДСЕРВІС», що взяті товариством у відповідності до Договору про міжнародну співпрацю та спільну діяльність від 06.06.2016. У відповідності до Договору, Болгарська фірма «ЕЛІТБУДСЕРВІС» взяла на себе зобов'язання в рамках спільної діяльності внести (надати) майно, транспортні засоби та трудову участь її співробітників і зобов'язалася здійснити безоплатне перевезення вантажів (документи, реквізит, інвентар, тощо) на власних транспортних засобах.

Позивача було направлено у відрядження до України, що підтверджується відповідними документами, аналогічними за змістом та характером, посвідченню про відрядження та подорожньому листу.

Під час проходження митного контролю позивачем було заявлено про режим ввезення «Тимчасове ввезення ТЗ» на підставі міжнародної конвенції «Про тимчасове ввезення» терміном на 1 рік, для виконання службових обов'язків та зобов'язань Болгарської фірми «ЕЛІТБУДСЕРВІС» по здійсненню безоплатного перевезення вантажів та пасажирів українського ТОВ «ЛАН-ЛАЙН».

Як стверджує позивач, при проходженні митних процедур він надав працівнику митниці всі документи, що підтверджують право на застосування міжнародної конвенції «Про тимчасове ввезення», однак співробітник відповідача-1 відмовився прийняти від позивача надані ним документи.

Про неправомірні дії співробітника відповідача-1 позивач повідомив у своїй заяві №Д/3018 від 20.07.2016, до Головного департаменту організації митного контролю. Разом з інформацією про неправомірні дії співробітника відповідача-1 позивач, у вищезгаданій заяві, також просив повідомити в якому саме митному режимі знаходиться автомобіль та просив в разі необхідності встановити ввезеного автомобіля митний режим «тимчасове ввезення ТЗ» і надав копії необхідних для цього документів.

Отримавши відповідь від Державної фіскальної служби України про розгляд звернення від 08.08.2016 №8301/Д/99-99-18-02-04-14 позивач довідався, що ввезений автомобіль було оформлено в митному режимі «транзит» не зважаючи на падання документів, як співробітникам відповідача-1, так і відповідачу-3. У вищевказаному листі відповідач-3 інформував, що позивач неправильно трактує положення Стамбульської конвенції, щодо комерційного використання автомобіля та що обравши при перетині кордону коридор «зеленого» кольору підтвердив приватну мету використання ввезеного автомобіля.

08.09.2016 відносно позивача складено протокол про порушення митних правил №0104/80600/16 за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, про що було повідомлено позивача рекомендованим листом з повідомленням.

27.10.2016 Заступником начальника Полтавської митниці ДФС - начальником відділу боротьби з митними правопорушеннями Кримським Андрієм Олександровичем було винесено Постанову в справі про порушення митних правил №0104/80600/16 у відповідності до якої позивача визнано винним в порушенні митних правил за ч.3 ст.470 Митного кодексу України, що виявилося в порушенні позивачем строків ввезення на митну територію України ТЗ у митному режимі «транзит» на строк встановлений ст.95 МК України.

Позивач не погодившись з прийнятим рішенням 04.11.2016 звернувся до Головного департаменту організації митного контролю зі скаргою, яку помилково назвав позовною заявою, в якій просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0104/80600/16 від 27.10.2016 та поставити ввезений автомобіль Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1 в режимі «тимчасового ввезення » або надати письмову відмову з посиланням на закони України, вказавши конкретні статті МК України, однак жодної відповіді на скаргу (позовну заяву) не отримав до сьогоднішнього дня.

Зважаючи на відсутність відповіді від співробітників відповідача-3, позивач скористався своїм правом на оскарження дій, бездіяльності державних органів до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд бере до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Вимоги до переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі транзиту встановлені ст. 93 Митного кодексу України, зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої вказаної статті Кодексу передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 102 Митного кодексу України встановлено, що митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Приписами п. 1 ч. 1 ст.95 Митного кодексу України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Як встановлено під час розгляду справи, автомобіль Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, (республіка Болгарія реєстрація), випуск 17.09.2003 належить на праві власності фірмі «ЕЛІТБУДСЕРВІС». За даними митний пост «Виступовичі - Нова Рудня», що розташовано в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС, автомобіль 05.07.2016 через митний пост «Ізмаіл» Одеської митниці ДФС в'їхав на митну територію України в режимі транзит зеленим коридором, під керуванням ОСОБА_1

В свою чергу, вищевказаний автомобіль не був вивезений за межі митної території України у визначений митним законодавством строк. Звернень позивача до відповідача з приводу продовження перебування автомобіля у зв'язку з його поломкою чи непереборною силою не надходило.

Суд зазначає, що оскільки вищевказаний транспортний засіб за межі митної території України не вивозився, в інший митний режим цей автомобіль не поміщався, то позивачем було перевищено встановлений ст. 95 Митного кодексу України строк доставки автомобіля

Положеннями ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів; такі порушення тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З приводу доводів позивача про відсутність порушення вимог діючого законодавства через те, що переміщення транспортного засобу на територію України було здійснено за спрощеною процедурою на підставі Стамбульської Конвенції «Про тимчасове ввезення» від 26.06.1990 р. та ст. 189 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

В підтвердження своїх доводів посилається на те, що автомобіль ввозився для виконання зобов'язань фірми «ЕЛІТБУДСЕРВІС» що взяті товариством у відповідності до Договору про міжнародну співпрацю та спільну діяльність від 06.06.2016. У відповідності до Договору Болгарська фірма «ЕЛІТБУДСЕРВІС» взяла на себе зобов'язання в рамках спільної діяльності внести (надати) майно, транспортні засоби та трудову участь її співробітників і зобов'язалася здійснити безоплатне перевезення вантажів (документи, реквізит, інвентар, тощо) на власних транспортних засобах.

Згідно зі ст. 4 Митного кодексу України, транспортні засоби комерційного призначення - це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби, які використовуються виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до ст.ст. 103, 104 Митного кодексу України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: при перевезенні автомобільним транспортом: документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; найменування товарів; вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 Митного кодексу України, у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 189 Митного кодексу України, транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Відповідно до п. «а» ст. 1 Конвенції про тимчасове ввезення, до якої Україна приєдналась 24.03.2004 р., «тимчасове ввезення» означає митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари, у тому числі транспортні засоби, умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари, у тому числі транспортні засоби, мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Згідно з п. «b» ст. 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення, комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 р.) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 р.).

Конвенція застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів (та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Згідно ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», у пунктах пропуску через державний кордон України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, у сфері міжнародних автомобільних перевезень, здійснює контроль наявності дозвільних документів на виконання перевезень та ведення обліку автомобільних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Положеннями ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено документи, які перевізник повинен мати при здійсненні міжнародних перевезень, зокрема: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; документи на вантаж, а при виконанні міжнародних перевезень пасажирів перевізник повинен мати дозвіл країни, територією якої буде здійснюватися перевезення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень), білетно-облікову документацію.

На підставі вищевикладеного, визнання автотранспортного засобу, у тому числі легкового, як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Таким чином, громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Разом з тим, позивачем не надано митному органу належних документів, які б вказували на міжнародне платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів за допомогою легкового транспортного засобу при в'їзді на територію України на автомобілі Ford Mondeo, д.р.н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, (республіка Болгарія реєстрація), випуск 17.09.2003 належить на праві власності фірмі «ЕЛІТБУДСЕРВІС» ОСОБА_1 Доказів того, фірмі «ЕЛІТБУДСЕРВІС» реально здійснювало підприємницьку діяльність, матеріали справи не містять та позивачем не надані.

Зазначене свідчить про хибне тлумачення позивачем поняття «транспортного засобу комерційного призначення» в розумінні митного законодавства України.

Згідно ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що обов'язковим елементом складу правопорушення є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення.

Оцінюючи досліджені у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, щодо перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів у виді автомобіля особистого користування, який перебував під митним контролем, до митного органу призначення, тобто оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил, винесена посадовою особою відповідача на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятої постанови у справі про порушення митних правил, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду у постановах від 11.09.2018 (справа № 592/6579/17), від 29.01.2019 (справа № 643/11021/16-а), від 15.01.2019 (справа № 461/6524/16-а) .

Щодо визнання протиправною бездіяльність ДФС України щодо розгляду та прийняття законного рішення по скарзі (позовній заяві) ОСОБА_1, що була подана до Державної фіскальної служби України 04.11.2016, слід зазначити наступне.

У позовній заяві зазначено, що 04.11.2016 позивач звертався до Головного департаменту організації митного контролю зі скаргою, яку помилково назвав позовною заявою, в якій просив скасувати постанову Полтавської митниці ДФС від 27.10.2016 у справі про порушення митних правил № 0104/80600/16, та на яку не отримав жодної відповіді.

Нормативно правовою базою, що визначає вимоги до оформлення, строків подачі, порядку та строків розгляду скарг на рішення митних органів є Глава 4 Розділу 1 Митного кодексу України, стаття 56 Податкового кодексу України (в частині оскарження податкових повідомлень рішень), а також Наказ Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 Про затвердження Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Реалізувати право на адміністративне оскарження може кожна особа, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до статті 24 Митного кодексу України, кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 29 Митного кодексу України рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Порядок оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначається ст.529 Митного кодексу України.

Постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (частина перша ст. 529 Митного кодексу України).

Вимоги до форми та змісту скарг громадян, строки їх подання, порядок і строки їх розгляду, а також відповідальність за протиправні дії, пов'язані з поданням та розглядом скарг, визначаються Законом України «Про звернення громадян». Скарга повинна містити конкретну інформацію про предмет оскарження і бути належним чином аргументованою. У разі якщо особа при поданні скарги не може надати відповідних доказів, такі докази можуть бути представлені пізніше, але в межах строку, відведеного законом на розгляд скарги.

Щодо вимог до оформлення скарги, то вона повинна містити прізвище, ім'я, по батькові, найменування (для юридичних осіб), податкову адресу платника податків, який подає скаргу, найменування контролюючого органу, реквізити оскаржуваного рішення, підстави, за якими оскаржується рішення, обставини справи, які, на думку заявника, встановлені контролюючим органом неправильно чи не встановлені взагалі, обґрунтування незгоди платника податків із рішенням контролюючого органу з посиланням на норми законодавства, вимоги та клопотання платника податків, який подає скаргу, відомості щодо повідомлення контролюючого органу, рішення якого оскаржується, про подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, відомості про оскарження рішення контролюючого органу до суду, адресу, на яку слід надіслати рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, перелік документів, які додаються до скарги. Скарга підписується особисто платником податків, який її подає, або його представником, уповноваженим на підписання скарги. Якщо скарга підписується представником платника податків, до неї долучається оригінал або належним чином завірена копія документа, який засвідчує повноваження такого представника відповідно до законодавства.

Основною особливістю адміністративного оскарження постанов у справі про порушення митних правил є те, що вказаний вид рішень митних органів відноситься до категорії рішень у справах про адміністративні правопорушення, що в свою чергу означає, що великою мірою процес їх оскарження регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

На відміну від інших рішень митних органів, строк на оскарження постанов про порушення митних правил обраховується не з моменту отримання відповідного рішення, а з моменту його винесення, хоча і складає 10 днів.

Разом з тим, вказаний строк може бути поновленим органом, що буде розглядати скаргу за наявності поважних причин, при чому законодавчого переліку причин, що є поважними не містить, що в свою чергу означає, що рішення про поважність конкретної причини пропуску строків приймає посадова особа, що розглядає скаргу на власний розсуд.

Іншою особливістю оскарження постанов у справах про порушення митних правил є те, що єдиним органом митниці, уповноваженим на їх винесення є конкретна митниця, а отже оскаржити в адміністративному порядку дану постанову можливо виключно до ДФС України.

Що ж стосується строків розгляду скарг на постанову про порушення митних правил, то стаття 532 КУпАП, вказує, що такі строки встановлюються законом. Відповідно такі строки встановлюються Законом України «Про звернення громадян», і відповідно до ст. 20 вказаного Закону дорівнюють одному місяцю з дня надходження, однак можуть бути продовженими керівником органу, що розглядає скаргу або його заступником до 45 днів з обов'язковим письмовим повідомленням заявника.

Для прийняття рішення про скасування постанови про порушення митних правил, орган, що розглядає скаргу повинен встановити одну з наступних обставин: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду, невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи, винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду, неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення, накладення стягнення, не передбаченого Митним кодексом України, наявність інших передбачених законом обставин.

За результатами розгляду скарги на постанову про порушення митних правил, уповноваженим органом може бути прийняте одне з чотирьох рішень, а саме: про залишення постанови без змін, а скарги - без задоволення, про скасування постанови і надіслання справи на новий розгляд, про скасування постанови та закриття справи, про зміну виду адміністративного стягнення в межах відповідальності, передбаченої за відповідне порушення митних правил, з тим, однак, щоб це стягнення не було посилено.

Окрім різних видів адміністративного оскарження, рішення митних органів можна оскаржити до суду, в порядку адміністративного судочинства.

Рішення митних органів, відповідно до ст. 122 КАС України може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства протягом 6 місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, у випадку оскарження постанов у справах про порушення митних правил, цей строк складає 10 днів та обчислюється з ухвалення відповідної постанови.

Однак, у випадку використання процедури адміністративного оскарження, яка є одним з різновидів досудового порядку вирішення спору, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, строк звернення до суду зі скаргою (позовом) встановлюється тривалістю у три місяці, і обчислюється такий строк з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення суб'єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення суб'єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб'єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб'єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Строк звернення до суду зі скаргою може бути поновлено судом за наявності відповідного клопотання та у випадку, якщо причини пропуску вказаного суду були визнані відповідним складом суду поважними.

Проте, позивачем не надано доказів направлення такої скарги (позовної заяви) до уповноваженого на його розгляд суб'єкта.

Крім того, як зазначає ДФС, за результатом перевірки інформації, яка б відображала реєстрацію кореспонденції, що надійшла до ДФС з 04.11.2016 встановлено, що зазначена скарга ОСОБА_1 до ДФС не надходила. Від позивача до ДФС надійшло два звернення та за результатом розгляду яких заявнику надано відповіді.

Наведені обставини в сукупності засвідчують відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, яким не доведено наявність обставин, що свідчать про протиправність дій і рішень відповідачів.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246, гл.10 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Добрівська Н.А.