Справа № 420/6064/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6064/18
У Х В А Л А

01 березня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: Сафронова Ю.І.,

представника відповідача: Гасанова Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі питання про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Моравтотранспорт" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій щодо нарахування суми плати за проїзд великовагового транспорту та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №053912 від 18.06.2018 року, №ВН0159840 від 14.11.2017 року, №040322 від 02.04.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Моравтотранспорт" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить визнати протиправними дії Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо нарахування ТОВ «Моравтотранспорт» суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 861,84 євро, згідно Розрахунку № б/н від 27.04.2018 року, складеному в рамках габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF 95 XF 430 д/н ВН8154ЕС з напівпричепом марки COGEL SN 24 д/н ВН7693ХО, під час рейдової перевірки 27.04.2018 року на а/д М-05 Київ-Одеса км. 450+500 та скасувати Постанови № 053912 від 18.06.2018 року, № ВН0159840 від 14.11.2017 року, № 040322 від 02.04.2018 року про застосування до ТОВ «Моравтотранспорт» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою від 18.12.2018 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.02.2019 року Одеським окружним адміністративним судом продовжено строк підготовчого провадження.

01.03.2019 року (вх. № 7462/19) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про закриття провадження по справі у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Вказане клопотання обґрунтоване серед іншого тим, що розрахунок плати за проїзд від 27.04.2018 року, акт про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів № 0003303 від 27.04.2018 року за своєю правовою природою не є актами індивідуальної дії у розумінні пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України. За таких обставин, на думку відповідача, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування розрахунку плати за проїзд до акту № 0003303 від 27.04.2018 року, не можуть бути задоволені, оскільки вони не є актами індивідуальної дії й самі по собі не несуть правових наслідків для Позивача, а лише визначають розмір шкоди, заподіяний автомобільним дорогам, яка може бути стягнута з особи, яка причинила таку шкоду лише в судовому порядку, при наявності встановлення вини щодо завдання вказаної шкоди.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував, надав до суду письмові заперечення на клопотання про закриття провадження у справі (вх. № ЕП/1614/19 від 01.03.2019р.), в обґрунтування яких зазначив, що право застосовувати адміністративно-господарський штраф до перевізника за результатами рейдової перевірки шляхом винесення відповідної Постанови надається органам Укртрансбезпеки виключно за наявності підстав, які чітко визначені законом. При цьому, позивачем зазначено, що предметом позову є також Постанови про застосування штрафів до позивача, які створюють для позивача обов'язок по їх сплаті. Крім того, позивач зауважує на тому, що предметом позову є не скасування розрахунку, а саме визнання протиправними дії щодо нарахування плати за проїзд.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстави для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень". Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов'язкова участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про публічне право, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій

Таким чином, за змістом КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

На думку суду, зміст положень пункту 1 частини першої статті 170, пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, за якими суд відмовляє у відкритті провадження, закриває провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, дає підстави для висновку, що наведені підстави суд застосовує в разі подання особою заяви з порушенням вимог статті 19 КАС України щодо повноважень адміністративного суду розглядати ту чи іншу справу, роз'яснюючи при цьому, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб'єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб'єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб'єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб'єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що внаслідок прийняття рішень, вчинення дій чи бездіяльності органом державної влади можуть порушуватися права, свободи та охоронювані законом інтереси громадян, підприємств, установ і організацій, котрі в свою чергу, з урахуванням приписів ч.2 ст.55 Конституції України, ст.5 КАС України, мають право на звернення до суду за їх захистом.

Також, слід зазначити, що у правових висновках Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006року вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975p.), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998p.)

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

З тексту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо витікає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Враховуючи те, що у клопотанні про закриття провадження у справі зазначені позовні вимоги, які на думку відповідача не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду, а саме визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд від 27.04.2018 року до акту № 0003303 від 27.04.2018 року, в прохальній частині позовних вимог позивачем не заявлені, натомість, заявлені позовні вимоги про визнання протиправними дії Управління Укртрансбезпеки в Одеській області щодо нарахування ТОВ «Моравтотранспорт» суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 861,84 євро, згідно Розрахунку № б/н від 27.04.2018 року, складеному в рамках габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF 95 XF 430 д/н ВН8154ЕС з напівпричепом марки COGEL SN 24 д/н ВН7693ХО, під час рейдової перевірки 27.04.2018 року на а/д М-05 Київ-Одеса км. 450+500 та скасувати Постанови № 053912 від 18.06.2018 року, № ВН0159840 від 14.11.2017 року, № 040322 від 02.04.2018 року про застосування до ТОВ «Моравтотранспорт» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн., які цілком узгоджуються з приписами КАС України, Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний спір є публічно-правовим, та відповідно підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому законодавчо передбачені підстави для задоволення клопотання відповідача - (від 01.03.2019р. вх. №7462/19), та закриття провадження у справі №420/6064/18, відсутні.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 243, 248, 250, 256 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі № 420/6064/18 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Моравтотранспорт" до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій щодо нарахування суми плати за проїзд великовагового транспорту та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №053912 від 18.06.2018 року, №ВН0159840 від 14.11.2017 року, №040322 від 02.04.2018 року - відмовити.

Копію ухвали про закриття провадження у справі невідкладно надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України, та може бути оскаржена у відповідності до ст.ст. 295, 297 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.03.2019 р.

Суддя О.М. Тарасишина