Справа № 520/126/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 лютого 2019 р. № 520/126/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУНОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144,м. Харків,61121, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (ідентифікаційний код - 25864181) щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2018 року протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (ідентифікаційний код - 25864181) призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2018 року у розмірі, передбаченому для працездатних осіб, відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги позивачу у звязку з відсутністю позивача за місцем фактичного проживання.

Відповідач надав до суду відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що виплату спірної допомоги позивачу припинено на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505, а відтак адресна допомога позивачу призначенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту змушена була залишити своє місце проживання у місті Донецьк та перемістилася на підконтрольну уряду України територію.

З 2016 року позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (далі по тексту - відповідач).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою внутрішньо перемішеної особи від 06.08.2018 р. № НОМЕР_2.

07.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві було зазначено, що вона раніше отримувала щомісячну адресну допомогу за адресою: смт. Ялта, Першотравневого району, Донецької області, вул. Радужна, буд. 31-а. потім переїхала до м. Сєвєродонецьк Луганської області.

08.08.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради було зроблено запити особової справи отримувача допомоги до Першотравневої районної державної адміністрації Донецької області та до Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

22.08.18 року до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради надійшов лист від Управління соціального захисту населення Мангушської районної державної адміністрації Донецької області, згідно якого ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні, як внутрішньо переміщена особа, з 26.12.2014 по 20.02.2016 та була знята з обліку, у зв'язку із зміною фактичного місця перебування, з 21.02.2016.

20.08.2018 року Державним соціальним інспектором управління було проведено перевірку фактичного місця проживання ОСОБА_1, згідно акту обстеження матеріально- побутових умов сім'ї на час перевірки ОСОБА_1 була відсутня за місцем фактичного проживання, а саме, за адресою м. Харків, пр. Тракторобудівників, б. 95, кв. 245.

Позивач посилається на те,що відповідачем було повідомлено про дату наступної перевірки фактичного місця проживання позивача засобами телефонного зв'язку.

Позивач також зазначає, що на повідомлення відповідача за допомогою засобів телефонного зв'язку про дату та час проведення наступної перевірки місця проживання (20.08.2018 р.) позивач попередив відповідача про свою відсутність за місцем проживання у зазначений відповідачем час у зв'язку з фактичним перебуванням на роботі протягом робочого часу, проте незважаючи на попередження позивача, 20.08.2018 р. відповідачем було складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яким не було підтверджено місце проживання позивача за вказаною адресою.

Представником відповідача було складено та залишено за місцем проживання позивача письмове повідомлення, датоване 20.08.2017 р., про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитися до відповідача.

Як зазначає позивач, на виконання повідомлення відповідача позивач 23.08.2018 р. з'явився до відповідача та пред'явив повідомлення від 20 серпня. Однак, у зв'язку з відсутністю у позивача паспорта громадянина України, позивачу необґрунтовано було відмовлено у підтвердженні його місця проживання та зазначенні відповідної інформації у Акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. 27.08.2018 р. позивач повторно з'явився до відповідача з метою підтвердження місця проживання та підписання Акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї. позивачем було пред'явлено відповідачу його паспорт громадянина України (серія ВК номер 191020), довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (від 06 серпня 2018 р. № НОМЕР_2) та РНОКПП (НОМЕР_1). Однак, у зв'язку з відсутністю у позивача повідомлення відповідача від 20 серпня про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, позивачу необґрунтовано було відмовлено у підтвердженні його місця проживання та зазначенні відповідної інформації у Акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

06.09.18 р. на адресу позивача відповідачем було направлено Повідомлення № 1457 про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до п. 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». відповідачем у Повідомленні також було зазначено, що позивачу було відмовлено у призначенні соціальної допомоги відповідно до протоколу рішення районної комісії № 94 від 05.09.2018 р. Жодних рішень на адресу позивача не направлялося.

13.09.18 р. позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням направити на її адресу рішення районної комісії № 94 від 05.09.2018 року.

Листом від 27.09.2018 р. № 08-10658 відповідач надіслав позивачу витяг з протоколу рішення районної комісії № 94 від 05.09.2018 р., додаток до зазначеного протоколу та копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 20.08.2018 р. В Акті обстеження матеріально- побутових умов сім'ї від 20.08.2018 р. зазначено, що на момент відвідування позивача, двері ніхто не відчинив. У Додатку 2Б до протоколу № 94 від 04.09.2018 р., а саме у Переліку внутрішньо переміщених осіб, які не підтвердили місце фактичного проживання, зазначені дані позивача.

Листом від 05.11.2018 р. № 08-12117 відповідач в додаток до Листа від 27.09.2018 р. № 08-10658 зазначив, що позивачу раніше призначалася допомога за категорією «Працездатний, не здійснює догляду, не працює». Так. УПСЗН адміністрації Першотравневої районної Держадміністрації Донецької області виплачувало позивачу дану допомогу з 26.12.2014 по 25.02.2015, а з 26.02.2015 по 25.04.2015 зі зменшенням розміру допомоги на 50 відсотків. відповідач у своїй відповіді посилався на п.3 Постанови КМУ від 01.10.2014 року №505 « Про затвердження Порядку надання адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», «особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п.7 цього Порядку грошова допомога на наступний строк не призначається». Оскільки протягом періоду призначення щомісячної адресної допомоги позивач не працевлаштувалася. то права на подовження виплати допомоги ОСОБА_1 не має.

Оцінюючи рішення органу праці та соціального захисту населення, суд зазначає наступне.

З доданої до матеріалів справи копії протоколу Засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова № 94 від 05.09.2018 року було ухвалено: «По всім видам соціальних допомог призначити (відновити) виплати з місяця надання заяви 191 внутрішньо переміщеним особам. По інших видах соціальних виплат та пенсій призначити (відновити) виплати 102 внутрішньо переміщеним особам з моменту припинення її виплати (п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого ПКМУ від 08.06.2016 №365). Призначити соціальні виплати згідно з чинним законодавством та з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному сайті Мінсоцполітики України. Відмовити по всім видам соціальних допомог та пенсій 24 внутрішньо переміщеним особам, які не підтвердили фактичне місце проживання/перебування.».

На запит позивача про направлення їй копії рішення, відповідач направив витяг з протоколу із зазначенням саме цієї частини протоколу.

У вказаній частині рішення комісії не зазначені прізвища, ім'я та по батькові, а також інші дані осіб, стосовно яких винесено рішення, відсутні посилання на будь-які додатки чи інші джерела, що містять відповідний перелік вказаних осіб.

Посилання на додаток 2Б до протоколу, який додано до матеріалів справи та який містить дані позивача в протоколі зазначене виключно в розділі «Слухали».

З резолютивної ж частини вказаного протоколу, яка власне містить суть прийнятого рішення не вбачається можливості встановити чи стосується прийняте рішення позивача.

Відтак, і вказаного протоколу вбачається, що питання призначення адресної допомоги позивачу розглядалося комісією, але яке було прийняте рішення з вказаного питання встановити не вбачається можливим.

Крім того, відповідач посилається у відзиві як на підставу відмови позивачу у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505.

Проте, як вбачається з витягу зі спірного рішення, якщо вважати, що воно винесене стосовно позивача, підставою для відмови стало непідтвердження фактичного місця проживання/перебування.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Обставини, на які посилається відповідач у відзиві не були підставою відмови у винесенні рішення, за таких обставин не можуть братися до уваги судом підчас оцінки правомірності рішення, прийнятого з інших підстав.

За таких обставин, вказані посилання не беруться до уваги судом.

На підтвердження правомірності винесеного рішення відповідач посилається на порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365.

Зокрема, таку підставу відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати як відсутність за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати визначає п. 13 вказаного порядку.

Крім того, відповідно до п. 7-9 вказаного порядку було визначено повноваження та порядок проведення перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, на підставі яких здійснювався вихід посадових осіб відповідача за місцем фактичного проживання позивача 20.08.2018 року.

Проте, Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/12123/16 від 29.06.2017 року, яке залишено в силі Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року та Постановою Верховного Суду від 20.12.2018 року визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 5 листопада 2014 р. № 637, з огляду те, що вказані положення обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений ст. 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені ст. 33 Конституції України.

Рішення суду набрало чинності 04.07.2018 року та підчас перегляду судом касаційної інстанції дія вказаного рішення не зупинялася.

За таких обставин, підчас здійснення перевірки фактичного місця проживання та підчас прийняття рішення відповідач діяв не у відповідності до норм чинного на той час законодавства, та застосував норми права, які на час їх застосування було визнано нечинними та не діяли.

Інші нормативно-правові акти, що встановлюють подібні повноваження відповідача щодо проведення перевірок та встановлення в якості підстави для відмови у призначенні допомоги непідтвердження місця фактичного проживання внутрішньопереміщеною особою станом на дату виникнення та існування спірних правовідносин відсутні.

Стосовно наявності права позивача на призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг після припинення її виплати на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 було передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім'ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'явлення довідки всіх членів сім'ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.

При цьому, аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505, тому вищезазначеним Порядком не заборонено звертатись позивачу з заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Як передбачено абзацом першим пункту 8 Порядку № 505, уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

Таким чином, із аналізу правових норм, які викладені у Порядку № 505 вбачається, що звернення уповноваженого представника сім'ї має бути розглянуте уповноваженим органом у чітко встановлений строк та прийнято відповідне рішення, результати якого мають бути повідомлені уповноваженому представнику сім'ї.

Тобто, Порядком № 505 покладається обов'язок як на внутрішньо переміщену особу, так й на уповноважений орган щодо дотримання встановленої та визначеної процедури розгляду заяв про призначення грошової допомоги, в тому числі щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець 07.06.2016 року та відповідно до коду КВЕД 69,10 здійснює діяльність у сфері права.

Позивачем до матеріалів справи надано копії звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 та 2017 роки за спрощеною системою оподаткування. Згідно даних вказаних звітів позивач здійснює підприємницьку діяльність та отримує прибуток, з якого нараховує єдиний внесок.

Відтак, станом на дату подання заяви про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг позивач був фактично працевлаштований.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу припинено виплату призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 26.04.2015 року.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначалась.

Таким строком відповідно до вказаного порядку є шість місяців.

Відтак, щомісячна адресна допомога позивачу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у зв'язку з її припиненням з підстав п. 7 зазначеного порядку не мала призначатися на наступний строк, тобто з 26.04.2015 по 26.10.2015 року.

Проте, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг 07.08.2018 року, тобто після спливу строку, на який не може бути призначено таку допомогу у зв'язку з припиненням її виплати підстав п. 7 Порядку № 505.

Відтак, суд вважає позивача таким що станом на день звернення є таким, стосовно якого наслідки застосування п. 7 Порядку № 505 вичерпали свою дію, а отже право позивача на призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг може бути реалізовано позивачем в загальному порядку.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суди зобов'язані відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Проте, суд зазначає, що п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначені підстави для відмови в призначенні спірних виплат.

Наявність або відсутність інших підстав не були предметом оскарження та доказування у вказаній справі, жодних доказів та доводів на підтвердження або спростування існування інших підстав сторонами підчас судового розгляду не надавалися. З огляду на це, задоволення вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, та становить втручання у дискреційні повноваження відповідача.

За таких обставин, вирішуючи питання про задоволення вказаної вимоги, суд, керуючись положеннями ч. 4 ст. 245 Кас України вважає за необхідне зобов'язати суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, зокрема:

- відсутність позивача за фактичним місцем проживання не є підставою для відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг.

- позивач станом на день звернення позивача з заявою про призначення адресної допомоги для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг є працевлаштованим та таким, стосовно якого наслідки застосування п. 7 Порядку № 505 вичерпали свою дію, а отже право позивача на призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг може бути реалізовано позивачем в загальному порядку. В даному випадку, наслідки передбачені п. 3 Порядку № 505 не можуть застосовуватися до позивача.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в частині.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 241-247, 255, 257, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (ідентифікаційний код - 25864181) щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2018 року протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (ідентифікаційний код - 25864181) вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2018 року у розмірі, передбаченому для працездатних осіб, відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зокрема:

- відсутність позивача за фактичним місцем проживання не є підставою для відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг.

- позивач станом на день звернення позивача з заявою про призначення адресної допомоги для покриття витрат на проживання, на оплату житлово-комунальних послуг є працевлаштованим та таким, стосовно якого наслідки застосування п. 7 Порядку № 505 вичерпали свою дію, а отже право позивача на призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг може бути реалізовано позивачем в загальному порядку. В даному випадку, наслідки передбачені п. 3 Порядку № 505 не можуть застосовуватися до позивача.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (просп. Тракторобудівників, буд. 144,м. Харків,61121, код ЄДРПОУ - 25864181) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у розмірі 469,87 грн.(чотириста шістдесят дев'ять гривень 87 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.