Справа № 826/11134/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Мідянки А.А.,

позивача ОСОБА_3

представника позивачів ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представник третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_10, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левінець Валентина Юріївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев'янко Вікторія Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест гарант актив», Товариство з обмеженою відповідальністю «Факто інвест плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Кепітал Груп» про визнання протиправним та скасування пунктів наказу, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_8, ОСОБА_3 звернулись до суду з даним позовом, в якому просили визнати протиправними та скасувати пункти 9-19 Наказу Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06.06.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та зобов'язати Міністерство юстиції України відновити реєстраційні дії, зазначені в пунктах 9-19 Наказу Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06.06.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при розгляді скарги учасника ТОВ «Компанія з управління активами «Інтер Кепітал груп» були порушені принципи змагальності, безсторонності та рівності перед законом, а також не враховано право особи на участь у процесі прийняття рішення, у зв'язку з чим, позивачі та інші заінтересовані особи були позбавлені можливості прийняти участь у розгляді скарги, подати докази, а також обґрунтувати відповідність реєстраційних дій вимогам законодавства, що призвело до прийняття відповідачем протиправного (на погляд позивачів) наказу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що дії Міністерства юстиції України під час розгляду скарги окремо позивачами не оскаржуються, тому не бере до уваги їх посилання на наявність формальних порушень процедурного характеру, зокрема, пунктів 9, 10 Порядку, оскільки, по суті це не впливає на законність оскаржуваного наказу та не є окремою підставою для його скасування. Суд першої інстанції вказав, що наслідком скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер №32533828 від 24.11.2016, за яким за позивачами було зареєстроване право спільної часткової власності на квартиру 76 а, стало скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2016 №30076052, №30078952, №30078280, №30075783, прийнятих приватним нотаріусом Левінець В.Ю., тому відсутні підставити ставити під сумнів висновки Комісії, які стали підставою для прийняття спірного наказу. Суд дійшов висновку, що спірний наказ прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням закріплених частиною другою статті 2 КАС України критеріїв.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апелянти зазначають, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що своє рішення (наказ) відповідач видав на підставі звернення до нього зі скаргою фізичної особи, яка не була власником майна та не мала повноважень від власника спірного об'єкту нерухомості для звернення до Міністерства юстиції України з приводу поновлення порушених, на його думку, майнових прав. Крім того, наголошують, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що відповідач не повідомив не лише позивачів про розгляд ним такої скарги, але і інших зацікавлених осіб (власників спірного майна), яких стосується дана скарга. Також позивачі зазначають, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі №910/28036/15, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір про надання фінансових послуг факторингу за реєстровим №1720 від 20.08.2015 року та договір про відступлення права вимоги за реєстровим №1721 від 20.08.2015 року, що свідчить про відсутність права власності на майно у ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Гурп».

Відповідачем та третьою особою подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначається, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства юстиції України від 06.06.2017 № 1813/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» задоволено скаргу ОСОБА_16, представника за довіреністю ОСОБА_9, від 23.05.2017 та скасовані наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 16.06.2016 № 30076052, від 29.06.2016 № 30236842, від 16.06.2016 № 30078952, від 29.06.2016 № 30236856, від 16.06.2016 № 30078280, від 29.06.2016 № 30236863, від 16.06.2016 № 30075783, від 29.06.2016 № 30236789, прийняті нотаріусом Левінець В.Ю.; від 08.08.2016 № 30838591, від 05.08.2016 № 30813309, від 10.08.2016 № 30879008, від 15.07.2016 № 30472499, від 15.07.2016 № 30473272, від 15.07.2016 № 30472231, від 15.07.29, від 22.12.2016 № 33107251, від 08.08.2016 № 30837716, від 31.08.2016 № 31178715, від 31.08.2016 № 31178729, від 31.08.2016 № 31178689, від 31.08.2016 № 31178715, прийняті нотаріусом Рогачем В.В.; від 15.07.2016 № 30487089, від 15.07.2016 № 30487733, від 15.07.2016 № 30487803, від 24.11.2016 № 32530761, від 24.11.2016 № 32531043, від 24.11.2016 № 32533828, прийняті нотаріусом Дерев'янко В.В.; від 22.12.2016 № 33107712, від 22.12.2016 № 33107880, прийняті нотаріусом Ковальчуком С.П.; від 27.02.2017 № 34055781, від 27.02.2017 № 34058023, від 28.02.2017 № 34067189, від 28.02.2017 № 34067571, прийняті нотаріусом Бойком О.В.

В якості підстави для прийняття зазначеного наказу вказано висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 02.06.2017 за результатами розгляду скарги ОСОБА_16, представника за довіреністю ОСОБА_9, від 23.05.2017.

Так, скаржник зазначав, що він є учасником ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», яке було законним власником квартир №№ 2, 27, 76, 117, що розташовані по АДРЕСА_3, право власності на які було зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: 11331936 (квартира № 2), 11331199 (квартира № 27), 11332602 (квартира № 76), 11329443 (квартира № 117), які внаслідок незаконних дій нотаріуса Левінець В.Ю. були незаконно відчужені на користь ТОВ «Фактор Інвест Плюс». При проведенні державної реєстрації переходу права власності на вищевказані квартири до ТОВ «Фактор Інвест Плюс» приватним нотаріусом Левінець В.Ю. було допущено грубі порушення вимог законодавства, оскільки державну реєстрацію проведено на підставі актів приймання-передачі, при цьому, відповідне рішення уповноваженим органом ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» щодо відчуження квартир не приймалось.

Крім того, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна був наявний арешт на все нерухоме майно ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп», що не давало правових підстав приватному нотаріусу для проведення державної реєстрації переходу права власності від ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» до ТОВ «Фактор Інвест Плюс».

Прийняття неправомірних рішень приватним нотаріусом Левінець В.Ю. та проведення відповідної державної реєстрації права власності за ТОВ «Фактор Інвест Плюс» надалі дало змогу останньому незаконно визначити юридичну долю вищевказаних об'єктів нерухомого майна, зокрема, щодо їх відчуження на користь інших осіб, що призвело до незаконного позбавлення права власності ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» на вказані об'єкти нерухомого майна.

Як вбачається зі змісту висновку Комісії, з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що вказана державна реєстрація була проведена приватним нотаріусом Левінець В.Ю. з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації.

Комісія дійшла висновку, що рішення та дії суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації, а саме: при прийнятті оскаржуваних рішень щодо державної реєстрації переходу права власності на квартири №№ 2, 27, 76, 117 від ТОВ «КУА «Інтер Кепітал Груп» до ТОВ «Фактор Інвест Плюс» приватним нотаріусом Левінець В.Ю. було допущено порушення вимог законодавства сфері державної реєстрації, а саме вимог п.п. 10, 12, 14, 18, 19, 40, 46 Порядку №1127, п.п. 10, 11 Порядку № 1141, а також п.п. 1, 2 ч.3 ст. 10, абзацу 2 ч.1 ст. 16, абзацу 2 ч.5 ст. 20, п. 2, 4, 5 ч.1 та ч.4 ст. 18, ст. 23, п. 4, 6 ч.1 та ч.2 ст. 24 та ч.1 ст. 27 Закону, отже відповідні рішення (від 16.06.2016 № 30076052, №30078952, №30078280, №30075783) підлягають скасуванню.

Прийняття приватним нотаріусом Левінець В.Ю. неправомірних рішень, щодо незаконної державної реєстрації права власності на квартири №№ 7, 27, 76, 117 за ТОВ «Фактор Інвест Плюс» надало змогу надалі останньому та приватним нотаріусам Левінець В.Ю., Рогачу В.В., Дерев'янко В.В., Ковальчуку С.П., Бойку О.В. незаконно визначити юридичну долю зазначених об'єктів нерухомого майна (квартир), що спричинило до утворення нових об'єктів нерухомого майна, зокрема, квартири №76а, з припиненням прав на квартиру № 76, а також призвело до подальшого відчуження та державної реєстрації інших речових прав та їх обтяжень з внесенням відповідних записів до Державного реєстру прав.

Тобто, за висновком Комісії, оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягають скасуванню як такі, що випливають з факту скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2016 № 30076052, №30078952, №30078280, №30075783, прийнятих приватним нотаріусом Левінець В.Ю.

Вважаючи себе законними власниками квартири № 76а (по ? частці кожен), право власності на яку набуто ними на підставі договору купівлі-продажу квартири 24.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деревянко В.В. за реєстровим № 2114, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, ОСОБА_3, про що внесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32533828 від 24.11.2016), позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом про скасування прийнятого відповідачем спірного наказу № 1813/5 від 06.06.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині, що стосується їх інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду, що діяв в межах наданих повноважень та на їх виконання, тобто, правомірно.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає право власності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, окрім іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав) (пункти 1, 2, 7 частини третьої).

Згідно ч.1 ст. 18 даного Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч.4 ст. 18 Закону).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі, якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, процедуру розгляду відповідно до законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги) визначено Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (далі - Порядок №1128), згідно з яким, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

На підставі викладеного, Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5 затверджено Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, зареєстроване Міністерством юстиції України від 13 січня 2016 року за № 42/28172 (далі - Положення № 37/5).

Відповідно до п. 2 розділу І, п. 1, 8 розділу ІІІ Положення № 37/5, Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Формою роботи комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання комісії визначає її Голова.

Рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії.

З метою встановлення факту правомірності чи, навпаки, протиправності дій відповідачів щодо оформлення та видачі оскаржуваних висновків і наказів, необхідним є дослідження питання дотримання Комісією порядку розгляду скарг.

Відповідно до п.4 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги (п.5 Порядку).

У разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу (п.7 Порядку).

Відповідно до п. 8 Порядку, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно п.п. 9-11 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту; засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Відповідно до п. 12 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

З аналізу вищевикладених норм законодавства вбачається, що під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник(за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Використання прислівника «обов'язково» свідчить про істотність вимоги про запрошення скаржника, суб'єкт оскарження (тобто особи, чиї дії оскаржуються) та заінтересованих осіб для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

З огляду на це, неповідомлення скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначеним у скарзі, не може вважатися формальним порушенням.

Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Отже, розгляду скарги не перешкоджає неприбуття лише належним чином повідомлених осіб. Відтак, якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з'ясовуватись до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до п.3 розділу ІІІ Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 року №37/5.

Крім того, порядок не визначає вимог щодо змісту повідомлення. Водночас, враховуючи мету такого повідомлення, воно повинно містити інформацію щонайменше про скаржника, суб'єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи (зокрема державний реєстратор), могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

Водночас, зі змісту повідомлення, розміщеного на сайті, на яке посилається відповідач, неможливо встановити жодних із вищенаведених пунктів, окрім персони скаржника.

Отже, зазначеним вище вимогам оголошення відповідача не відповідає, а тому воно не може вважатися «належним» за ознакою змісту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року №826/1632/17.

Як установлено судом апеляційної інстанції, відповідач не повідомив позивачів та інших зацікавлених осіб (власників спірного майна) про розгляд скарги, яка їх стосується, не провів належної правової оцінки необхідності участі даних осіб під час розгляду такої скарги, що є порушенням Порядку №1128.

Доказів надіслання повідомлення про розгляд скарги та скарги, як і отримання її позивачами, матеріали справи не містять.

Позбавлення заінтересованої особи, яка є власником майна, можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року №826/2537/17.

При цьому, та обставина, що повідомлення про час і місце розгляду скарги шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту, не свідчить про нівелювання обов'язку суб'єкта розгляду скарги надати заінтересованим особам копії скарги, що має на меті забезпечити обізнаність осіб, чиї інтереси зачіпаються, про її подання, зміст та розгляд.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони зокрема з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Отже, дотримання цього принципу має суттєве значення для прийняття рішень суб'єктами владних повноважень та їх наслідків.

Колегія суддів наголошує, що важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов'язана із забезпеченням права суб'єкта, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема, надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли, а тому, невиконання суб'єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Встановлені процедурні порушення розгляду скарги нівелюють відповідні наслідки та обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного наказу.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Отже, спірний наказ не підлягає перевірці по суті встановлених ним обставин, тобто результатів перевірки скарги третіх осіб, оскільки її здійснення належить до дискреційних повноважень відповідача, що мають бути ним реалізовані у порядку та у спосіб, визначений Законом № 1952-IV та Порядком № 1128, з дотриманням прав, свобод і законних інтересів всіх осіб, передбачених п. 9 вказаного Порядку, за умови повного, всебічного, виваженого та об'єктивного встановлення всіх обставин виниклих правовідносин з дотриманням, зокрема, вимог п. 8 цього ж Порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо поновлення реєстраційних дій, скасованих на підставі спірного наказу, колегія суддів, звертає увагу, що поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належить до дискреційних повноважень відповідача.

Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Разом із тим, згідно п.19 Порядку №1128, у разі задоволення скарги і винесення у зв'язку з цим рішення Міністерства юстиції, воно виконується державним реєстратором шляхом внесення відповідних записів до реєстрів відповідно до законів. У разі коли після задоволення Мін'юстом скарги та внесення відповідного запису до реєстрів у таких реєстрах проведено інші реєстраційні дії, внесення відповідних записів до реєстрів здійснюється державним реєстратором виключно за наявності судового рішення, яким вирішується питання щодо правового статусу таких реєстраційних дій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання Міністерство юстиції України відновити реєстраційні дії зазначені в пунктах 9-19 Наказу Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06.06.2017 задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги наведене, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачів понесені ними витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до частини задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 3369,00 грн.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315,317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.9-19 наказу Міністерства юстиції України № 1813/5 від 06.06.2017 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства юстиції України (01025, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_8 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) в рівних частинах судовий збір сплачений за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3369,00 (три тисячі триста шістдесят дев'ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28.02.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк