Справа № 826/8617/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8617/17 Головуючий у І інстанції - Качур І.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства "Форт" до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Фермерське господарство "Форт" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позов до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2, та з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви просило скасувати наказ № 1820/5 від 07 червня 2017 року про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що між ФГ «Форт» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, при цьому, в подальшому дію даного договору було пролонговано Додатковою угодою про зміни умов договору оренди землі від 01.07.2015 року. Позивач звернувся до державного реєстратора з приводу реєстрації додаткової угоди . В подальшому, ОСОБА_2 подано скаргу на дії держаного реєстратора, що призвело до протиправного прийняття оскаржуваного наказу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1820/5 від 07 червня 2017 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що на виконання пунктів 9, 10, 11 Порядку № 1128 розгляду скарг на офіційному сайті Міністерства юстиції України було розміщено оголошення про дату та час розгляду скарги, Також, 15 травня 2017 року Позивачу був направлений лист з повідомленням про дату, час та місце розгляду скарги разом із копією скарги тоді як засідання комісії відбулося 26 травня 2018 року. Тобто, Позивача було повідомлено про дату, час та місце розгляду скарги завчасно.

Фермерським господарством "Форт" подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 січня 2007 року між громадянкою ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Форт», укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий НОМЕР_1 площею 7,3000 гектарів розташованої на території Московської сільської ради, Вільнянського р-н., Запорізької області.

Так, з наявної в матеріалах справи копії договору, вбачається. що договір укладався терміном на 10 років.

Договір зареєстровано у ЗРФ Центр ДЗК 09.01.2007 року за № 55.

01 липня 2015 року за взаємною згодою сторін було укладено додаткову угоду про зміну умов договору оренди землі від 01 січня 2007 року, зареєстрованого у ЗРФ «Центр ДЗК» запис в Держреєстрі земель № 55 від 09.01.2007 року.

Фермерське господарство «Форт» звернулось з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Щура І.В. про реєстрацію додаткової угоди.

17 грудня 2015 року реєстратором було здійснено реєстрацію за № 27180311.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 23 грудня 2016 року, Міністерством юстиції України прийнято рішення у формі Наказу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2015 року № 27180311, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Щуром І.В.

Позивач вважає, що вищезазначений наказ є незаконним, таким що порушує його права та законні інтереси , а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу порушено норми Порядку № 1128, зокрема, в частині обов'язкового надання зацікавленим особам копій скарг з додатками, що призвело до порушення законодавчо визначених прав заінтересованої особи подати письмові пояснення по суті скарги та незабезпечення об'єктивного розгляду скарги у сфері державної реєстрації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

В силу ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Статтею 4-2 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 01 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої власником чи набувачем відповідного похідного права, або уповноваженою ними особою, з урахуванням положень статті 16 цього Закону.

Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, крім випадків, коли державна реєстрація речового права, що є похідним від права власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, а також коли державна реєстрація права власності проведена до 01 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Частиною 1 статті 19 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Порядком.

При цьому, згідно з пунктом 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Пунктом 35 вищезазначеного Порядку встановлено, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Частинами 3 та 7 статті 16 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника,

Як вбачається з матеріалів справи, під час державної реєстрації ФГ «Форт», як орендар і таким чином інший правонабувач, звернувся з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Щура І.В. про реєстрацію додаткової угоди.

При цьому, реєстратору було надано три примірника додаткової угоди, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копія якого наявна в матеріалах справи, з якого вбачалось що земельна ділянка, знаходиться в оренді ФГ «Форт».

Разом з тим, Відповідачем в даному випадку не доведено, що державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за відсутності Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Положеннями статті 7 Закону № 1952-IV передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України здійснює Міністерство юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV України рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Частиною 2 статті 37 Закону № 1952-IV встановлено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

За приписами частини 5 статті 37 Закону № 1952-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ", "д" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Згідно з частинами 9 та 10 статті 37 Закону № 1952-IV порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

При цьому, процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги), визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128 для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Пунктом 9 Порядку № 1128 передбачено, що під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів.

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1128 визначено, що копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

При цьому, Порядком № 1128 не визначений конкретний період, до настання якого має надійти повідомлення, вказано лише, що таке повідомлення має бути надіслане «своєчасно».

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розгляд скарги був призначений на 26 травня 2017 року о 11-00 годині, а повідомлення направлене Позивачу 15 травня 2017 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень наданих Міністерством юстиції України.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958, нормативний строк пересилання поштових відправлень для місцевої поштової кореспонденції без урахування вихідних днів складають 3 дні (день відправки + 2 дні).

За таких умов, на думку Відповідача, Позивач про дату, час, та місце розгляду скарги повідомлений завчасно.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до копії поштової книги для запису рекомендованих поштових відправлень, оформленої на ФГ "Форт", вбачається що на адресу с. Московка, Вільнянський район, Запорізької обл., відправлень від Міністерства юстиції України не надходило.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доказів про отримання відповідного листа Позивачем матеріали справи не містять та разом з цим, Відповідач зазначає, що таких доказів не може надати суду, оскільки лист направлявся простою кореспонденцією, а тому повідомлення про вручення цього листа ФГ "Форт" до Міністерства юстиції України не надходило.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недотримання права ФГ "Форт" подати письмові пояснення по суті скарги та незабезпечення об'єктивного розгляду скарги у сфері державної реєстрації, всупереч вимогам Порядку № 1128 та відхиляє доводи Відповідача про своєчасність повідомлення всіх зацікавлених осіб про час та місце розгляду скарги.

При цьому, у своєму рішенні від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16 (№К/9901/5539/17) Верховний Суд зазначив, що важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов'язана із забезпеченням права суб'єкта особи, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли. Тому, невиконання суб'єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 липня 2018 року у справі № 826/3442/17 (№К/9901/6484/18, К/9901/4314/18, К/9901/6075/18, К/9901/6483/18) та від 25.07.2018 року у справі № 822/1763/16 (№ К/9901/17477/18).

Також, на підтвердження дотримання таких законодавчих вимог, Міністерством юстиції України було надано суду роздруківку з власного офіційного веб-сайту щодо надання інформації про розміщення оголошення про засідання Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яка містить відомості про розгляд об 11:00 год. 26 травня 2017 року, скарги ОСОБА_2 від 23.12.2016 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.12.2016 року за № 40994-0-33-17.

Водночас, з наявного в матеріалах справи оголошення про засідання комісії не можливо встановити дату та час розміщення вказаного оголошення.

Разом з тим, з аналізу даних оголошень вбачається, що в них не вказано суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, а тому позивач, на переконання колегії суддів з наведеної на веб-сайті інформації не міг дізнатися про час та місце розгляду відповідної скарги, а також надати письмові пояснення по суті скарги, що суперечить вимогам пунктів 9 - 11 Порядку № 1128.

Колегія суддів зазначає, що Порядок не визначає вимог щодо змісту повідомлення. Водночас, враховуючи мету такого повідомлення, воно повинно містити інформацію про скаржника, суб'єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи (зокрема державний реєстратор), могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від від 17 січня 2019 року у справі № 826/1632/17 (№ К/9901/51615/18, №К/9901/51795/18).

У справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

З урахуванням вищенаведеного та відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Відповідачем завчасно було направлено Позивачу повідомлення про отримання скарги від ОСОБА_2 та копії такої скарги з додатками, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Мін'юсту України є протиправним та підлягає скасуванню як такий, що прийнятий із порушенням встановлених законодавством порядку й процедури, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Міністерства юстиції України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В.Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 28.02.2019 року.