Справа № 200/14552/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р. Справа№200/14552/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. за участю секретаря судового засідання Горічевої С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Маяковського, 14/7; адреса для листування: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокофєва, 111/26-А)

до Головного управління ДФС у Донецькій області (, 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозької дивізії, 114)

про визнання протиправними та скасування наказу від 26 вересня 2018 року № 1719, податкових повідомлень-рішень від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, вимоги від 15 листопада 2018 року № Ф-, рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_7

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 особисто, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за ордерами

від відповідача: ОСОБА_4 за дов.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказу від 26 вересня 2018 року № 1719, податкових повідомлень-рішень від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, вимоги від 15 листопада 2018 року № Ф-, рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_7.

Ухвалою від 26 грудня 2018 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме надання (надіслання) до суду оригіналу документу про сплату залишку судового збору у сумі 11276 грн. 80 коп.

Ухвалою від 14 січня 2019 року прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/14552/18-а та призначив підготовче засідання на 11 лютого 2019 року, під час якого було оголошено перерву до 18 лютого 2019 року. Під час судового засідання 18 лютого 2019 року суд постанови усну ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначив справу до судового розгляду по суті у цей же день.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що прийнятий відповідачем наказ від 26 вересня 2018 року № 1719 та на підставі нього прийняті податкові повідомлення-рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, вимога від 15 листопада 2018 року № Ф- та рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_7 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач заперечує проти позовних вимог позивача у повному обсязі, зазначає, що прийнятий наказ та на підставі нього податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога відповідають вимогам чинного законодавства України та не підлягають скасуванню. Зазначає, що за період з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року позивачем до перевірки не надані первинні документи щодо визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, а саме, але не виключно: книга доходів і витрат реєстр № 5 від 3 листопада 2015 року, книга обліку розрахункових операцій ФН р, виписки банку, платіжні доручення, касові чеки, контрольні стрічки, інші розрахункові документи, договори, угоди покупцями, акти звірок, взаємозаліків тощо. Враховуючи викладене вище, документальну позапланову невиїзну перевірку було проведено на підставі та згідно наявних інформації ГУ ДФС у Донецькій області відображених у додатках до податкових декларацій про майновий стан і доходи з урахуванням даних про виторг по РРО згідно 2-звітів та інформації про доходи з ЦБД ДРФО, звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування додаток 5 (по фізичній особі - підприємцю).

Позивач надала до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій зазначає, що неприйнятними є твердження відповідача про те, що документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності позивача к фізичної особи-підприємця проведена на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, оскільки за змістом цієї норми така перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, а не утому разі, коли фізичною особою припинено підприємницьку діяльність в порядку, передбаченому законом. Заперечення відповідача в цій частині не містять посилання на норми права, які б визначали підстави проведення перевірки щодо особи, яка припинила здійснювати підприємницьку діяльність. З цих мотивів заперечення відповідача щодо правомірності призначення і проведення спірної перевірки відхиляються. Явно необґрунтованими є заперечення відповідача з приводу обставин вручення копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та повідомлення від 26 вересня 2018 року № 660/10/05-99-13-02 на проведення такої перевірки. Зокрема, у відзиві відповідач стверджує про те, що такі документи вручені відповідно до абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України 3 жовтня 2018 року, проте, вказані правові норми застосовані відповідачем без урахування вказівок Верховного Суду. Позивач також зазначає, що відповідач протиправно не ознайомив з наказом вчасно, до початку перевірки, тим самим позбавивши можливості бути присутньою під час її проведення та надати відповідні документи на підтвердження відомостей податкових декларацій, а також інші документи податкової та бухгалтерської звітності. Так само не містить відзив переконливих обґрунтувань того, чому саме відповідачем нарахований борг зі сплати єдиного внеску всупереч тому, що позивач, як платник такого внеску, була звільнена від його оплати на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції на підставі пункту 93 пп. "б" розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". При цьому, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у цьому Законі та не потребує додаткового звернення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт серії ВВ № 218719, виданий Селидівським МВ УМВС України у Донецькій області 30 грудня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. У період з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31 жовтня 2018 року.

26 вересня 2018 року відповідачем, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 старі 79 Податкового кодексу України, рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем від 30 травня 2018 року № 04004448, що міститься в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, був прийнятий наказ № 1719 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1, відповідно до якого було наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: 85400, АДРЕСА_1, з 28 вересня 2018 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року з метою перевірки питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та за період діяльності з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року з метою перевірки своєчасності та правильності нарахування, сплати єдиного внеску.

26 вересня 2018 року відповідачем, на підставі наказу від 26 вересня 2018 року № 1719, було сформоване повідомлення № 660/10/05-99-13-02 про проведення перевірки та направлено позивачу.

Відповідачем, у період з 28 вересня по 4 жовтня 2018 року відповідачем на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ОДПІГУ ДФС у Донецькій області від 26 вересня 2018 року № 1719 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, згідно витягу з ЄДР від 23 жовтня 2015 року № 089011, номер державної реєстрації 2 004448, з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі-єдиного внеску) за період з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року, відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акту. За результатами перевірки було складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року» від 11 жовтня 2018 року № 1160/05-99-13-02-17/НОМЕР_1.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем законодавства, а саме підпункту 16,1.12 пункту 16.1 статті 16, підпункту 44.3, підпункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 8 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16 вересня 2013 року, зареєстрованого у Мін'юсті України 1 жовтня 2013 року за № 1686/24218, у результаті ненадання платником оригіналів документів за період, що перевірявся, в тому числі по звітних (податкових) періодах: до перевірки за період з 3 листопада 2015 року по 30 травня 2018 року не було надано документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку, і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС (в тому числі книгу обліку доходів та витрат реєстр. № 5 від 3 листопада 2015 року, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування (не ведення обліку доходів та витрат, для яких встановлена обов'язкова форма обліку); підпункту 16.1.2, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, абзацу а) пункту 176.1 статті 176, пункту 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 550738 грн. 27 коп., в тому числі по звітних (податкових) періодах: 2016 рік 347725 грн. 07 коп., 2017 рік 203013 грн. 20 коп.; пункту 1,4 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2, 8, 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464 зі змінами та доповненнями у результаті чого своєчасно не нараховано єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 20641 грн. 37 коп., в т.ч. по звітних періодах періодам: 2016 рік 20641 грн. 37 коп.; пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України - неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяви для взяття на облік у відповідному контролюючому органі як платника податку на додану вартість; підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, абзацу а) пункту 185.1 статті 185, абзацу б) пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового Кодексу України у результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 368390 грн., в тому числі по періодам: березень 2016 року - 129422 грн., квітень 2016 року - 1862 грн., вересень 2016 року - 2114 грн., грудень 2016 року - 2180 грн., березень 2017 року - 41169 грн., грудень 2017 року - 191643 грн., підпункту 16.1.2, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 , пункту 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 45894 грн. 85 коп., в тому числі по звітних (податкових) періодах: 2016 рік 28977 грн. 08 коп., 2017 рік - 16917 грн. 77 коп.; пункту 6 статті 3 України № 265/95-ВР від 6 липня 1995 року "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" із змінами та доповненнями у результаті не забезпечення зберігання використаної книги обліку розрахункових операцій ФН р протягом трьох років після її закінчення.

Крім того, в акті перевірки від 11 жовтня 2018 року зазначено, що копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 26 вересня 2018 року № 1719 та письмове повідомлення № 660/10/05-99-13-02 від 26.09.2018 надіслано 27 вересня 2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення за № 138 ОСОБА_1 на податкову адресу: 85400, АДРЕСА_3, у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Копія наказу про проведення перевірки від 26 вересня 2018 року та повідомлення від 26 вересня 2018 року № 660/10/05-99-13-02 на проведення перевірки вважається врученим позивачу 3 жовтня 2018 року.

Позивач до контролюючого органу надала заперечення до акту перевірки віл 11 жовтня 2018 року. За результатами розгляду заперечень було складено висновок від 15 листопада 2018 року № 196/05-99- 13-02-29/НОМЕР_1 згідно з яким, висновки акту перевірки залишені без змін.

Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року на підставі акту перевірки від 11 жовтня 2018 року № 1160/05-99-13-02-17/НОМЕР_1 відповідачем були прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у сумі 510 грн. за не надання документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку, і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС (в тому числі книгу обліку доходів та витрат реєстр. № 5 від 1 листопад 2015 року, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування (не ведення обліку доходів та витрат, для яких встановлена обов'язкова форма обліку);

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у сумі 170 грн. за неподання у строки та у випадках, передбачених ПК України, заяви для взяття на облік у відповідному контролюючому органі як платника податку на додану вартість;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 582283 грн., у тому числі 368390 грн. - сума збільшеного податкового зобов'язання, 92097 грн. 50 коп. - сума штрафної санкції, 121795 грн. 50 коп. - сума нарахованої пені;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 825558 грн. 25 коп., у тому числі 550738 грн. 27 коп. - сума збільшеного податкового зобов'язання, 137684 грн. 57 коп. - сума штрафної санкції, 137135 грн. 41 коп. - сума нарахованої пені;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 68796 грн. 51 коп., у тому числі 45894 грн. 85 коп. - сума збільшеного податкового зобов'язання, 11473 грн. 71 коп. - сума штрафної санкції, 11427 грн. 95 коп. - сума нарахованої пені;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_8, яким до позивача застосовані штрафні санкції у сумі 4128 грн. 27 коп.

Крім того, 15 листопада 2018 року податковим органом була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, відповідно до якої станом на 15 листопада 2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені становить 20641 грн. 37 коп.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з нормами пункту 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок регламентовано статтею 78 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

За приписами пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розпис копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 78.5. статті 78 Кодексу).

Суд зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувало рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особою-підприємцем від 30 травня 2018 року № 4004448, що містяться в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника, оформленого наказом, за умови надіслання його платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Суд зазначає, як вбачається з роздруківки з офіційного сайту «Укрпошта» «Пошук поштових відправлень», наявної в матеріалах справи, наказ про проведення перевірки від 26 вересня 2018 року № 1719 та повідомлення від 26 вересня 2018 року № 660/10/05-99-13-02 були отримані позивачем 24 жовтня 2018 року, у ту чергу, як сама перевірка вже була проведена у період з 28 вересня 2018 року по 4 жовтня 2018 року. Отже, суд не приймає посилання відповідача на те, що позивач був обізнаний про наказ від 26 вересня 2018 року № 1719 саме 3 жовтня 2018 року.

Відтак, з боку податкового органу встановлено порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, результати якої зафіксовані в акті. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Така ж сама правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 810/249/15. Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що сам наказ про проведення перевірки від 26 вересня 2018 року № 1719 був вже реалізований шляхом здійснення такої перевірки складання, за його наслідками прийняті акт та оскаржувані рішень.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо відсутності необхідність у поновленні порушеного права позивача шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 26 вересня 2018 року № 1719, оскільки наказ вже реалізований та не несе жодних негативних насідків для позивача, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 листопада 2018 року суд зазначає, що відповідачем у акті перевірки від 11 жовтня 2018 року № 1160/05-99-13-02-17/НОМЕР_1 було зазначено, зокрема, що позивачем в порушення підпункту 16.1.2, підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, підпункту 44.3, підпункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України до перевірки за період з 23 жовтня 2015 року по 30 травня 2018 року не надані всі необхідні документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку, і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС, зокрема, але не виключно: книга обліку доходів і витрат реєст. № 5 від 3 листопада 2015 року, книга обліку розрахункових операцій ФН р, договори, угоди, додатки до них, податкові та видаткові накладні, рахунки - фактури, акти виконаних робіт, наданих послуг, товаротранспортні накладні, платіжні доручення, виписки банку, товарні та касові чеки, стрічки, інші розрахункові документи. Пояснення щодо встановлених порушень ФОП ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобовязані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, повязаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або повязані з предметом перевірки. Такий обовязок виникає у платника податків після початку перевірки, тобто починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України платник податків зобовязаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Згідно з підпунктом 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України платник податків зобовязаний забезпечувати збереження документів, повязаних з виконанням податкового обовязку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Суд зазначає, та як вже було встановлено судом, що позивач не був належним чином повідомлений про дату та час проведення перевірки, тому позивач не міг під час проведення перевірки надати необхідні документи контролюючому органу, зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку, і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів. Тобто, відповідач порушив законне право позивача на надання відповідних первинних документів, необхідних для проведення перевірки, яки б мали наслідки при складенні висновків проведення такої перевірки. З акту перевірки вбачається, що відповідач при проведенні перевірки використовував виключно інформаційні бази контролюючого органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі висновків акту перевірки від 11 жовтня 2018 року, є протиправним та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування вимоги від 15 листопада 2018 року № Ф- про сплату боргу в сумі 20641 грн. 37 коп., рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_7, яким застосований штраф в сумі 4128 грн. 27 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Позивач в розумінні зазначених норм Закону є страхувальником та на нього покладений обовязок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на платника єдиного внеску покладений обовязок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Статтею 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначені порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 201 року № 1669-VII (надалі Закон № 1669). Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке втратило чинність 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в тому числі м. Селидове Донецької області було віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Селидове Донецької області знову віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 9-3 такого змісту (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин): платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені статтями 25, 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до зазначених платників єдиного внеску, не застосовуються.

Отже, для застосування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

З цього приводу суд зазначає, що вищезазначеним Законом визначений період, протягом якого така заява подається, а саме не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Станом на день розгляду справи антитерористична операція не закінчена. Крім цього, суд зазначає, що норма, яка стосується не застосування штрафних та фінансових санкцій, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, не містить у собі такої умови як подання заяви.

Відповідно до частини 2-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абзацом 1 статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.

Пунктом 5 статті 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Селидове Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Кабінет Міністрів України 2 грудня 2015 року розпорядженням № 1275-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі - Перелік), і пунктом 3 вказаного розпорядження визнав такими, що втратили чинність, розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р та від 05.11.2014 року № 1079-р.

За змістом частини 1 статті 58 Конституції України термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку. Преамбулою Закону № 1669 встановлено, що цей закон прийнятий з метою забезпечення підтримки в тому числі субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд також зазначає, що Законом України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 02 березня 2015 року №219-VIII щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII вважати пунктом 9-4.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII були внесені зміни до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669 виключено.

Таким чином, положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тоді як змін безпосередньо до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) пункту 9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було. Тобто на теперішній час жодних рішень про виключення з чинної редакції закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пункту 9-4 розділу VIII прийнято не було.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII не містить у собі інформації щодо виключення з розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пункту 9-4.

Також, суд зауважує, що основною задачею Закону України № 1669, є, зокрема, забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції. Станом на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, триває. Таким чином, позивач є платником єдиного внеску, який визначений статтею 4 Закону № 2464-VI, та який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Суд зазначає, що на момент винесення оскаржуваної вимоги, перелік територій, на яких здійснювалась антитерористична операція, був визначений. Крім того, суд зауважує, що не потребує додаткового засвідчення форс-мажорних обставин, по яким чітко визначено критерій та встановлено звільнення від сплати Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Як наслідок, у відповідності до приписів Закону України №1669 позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обовязків платника єдиного внеску.

Стосовно застосування до спірних правовідносин положень Закону України № 1669 суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

В пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, суд зазначає, як вбачається з акту перевірки від 11 жовтня 2018 року, позивачем на порушення пункту 1.4 частини 2 статті 6. Пункту 2 частини 1 статті 7, частин 2, 8, 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» у 2016 році занижена сума чистого доходу (прибутку) фізичної особи-підприємця та не обчислено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, своєчасно не нараховано єдиного внеску всього на суму 20641 грн. 37 коп., у тому числі по періодам: 2016 рік у сумі 20641 грн. 37 коп. З цього приводу суд також зазначає, що відповідач при проведенні перевірки використовував виключно інформаційні бази контролюючого органу та порушив право позивача на надання первинних документів, шляхом неналежного повідомлення позивача про час та дату проведення перевірки, тому суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Судовий збір позивачем був сплачений відповідно до квитанції від 14 грудня 2018 року у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Маяковського, 14/7; адреса для листування: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокофєва, 111/26-А) до Головного управління ДФС у Донецькій області (, 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправними та скасування наказу від 26 вересня 2018 року № 1719, податкових повідомлень-рішень від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, вимоги від 15 листопада 2018 року № Ф-, рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_7 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_2 на суму штрафу 510 грн., № НОМЕР_3 на суму штрафу 170 грн., № НОМЕР_4, яким збільшена сума грошового зобовязання з податку на доходи фізосіб у загальній сумі 688422 грн. 84 коп., № НОМЕР_5, яким збільшена сума грошового зобовязання з податку на додану вартість 460487 грн. 50 коп., № НОМЕР_6, яким збільшена сума грошового зобовязання за платежем військовий збір 57368 грн. 56 коп., вимоги від 15 листопада 2018 року № Ф- про сплату боргу в сумі 20641 грн. 37 коп., рішення від 15 листопада 2018 року № НОМЕР_7, яким застосований штраф в сумі 4128 грн. 27 коп.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18 лютого 2019 року. Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.