Справа № 160/8531/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

10 грудня 2018 року Справа № 160/8531/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
позивача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дій щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату, -
14.11.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дій щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду у порядку підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.08.2004 року по 06.11.2015 року працювала на різних посадах в органах внутрішніх справ.
З січня 2013 року позивач - ОСОБА_3 перебувала у декретній відпустці.
Відповідно до наказу № 485 о/с від 06.11.2015 року позивача - ОСОБА_3 було звільнено у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 19 жовтня 2018 року остання звернулася з інформаційним запитом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо права на отримання компенсації, у зв'язку із звільненням через скорочення штатів.
02.11.2018 року ОСОБА_3 отримала відповідь від Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області, оформлену листом від 31.10.2018 року №182359зі/Лк, в якому зазначено, що підстав для нарахування та виплат будь-яких грошових коштів, у зв'язку зі звільненням у ОСОБА_3 не має.
При цьому, позивач зазначає, що у зазначеному вище листі від 31.10.2018 року №182359зі/Лк було зазначено, що відповідно до п. 3.6.1
Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС
України від 31.12.2007 року № 499 (відповідно до п. Інструкції, яка діяла на час Вашого звільнення), особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується, призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, згідно із Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».
Водночас, позивач зазначає, що остання не просила про виплату грошового забезпечення, тобто заробітної плати, а просила про видачу компенсації, у звязку зі звільненням серез скорочення штатів.
На підставі викладеного вище, позивач ОСОБА_3 просить суд визнати дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII протиправними, та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області провести ОСОБА_3 нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату, відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.
В судове засідання, призначене на 10.12.2018 р., зявились всі сторони у справі.
Позивач вимоги позовної заяви підтримала, просила позовну заяву задовольнити повністю за викладених у ній підстав.
Повноважний представник відповідача щодо задоволення позовної заяви заперечував, в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 10.12.2018 року, в тексті якого зазначив наступне.
07.11.2015 р. набув чинності ЗУ «Про Національну поліцію», яким визначено, що ЗУ «Про міліцію» втратив чинність.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС України» від 16.09.2015 р. № 730 Головне управління МВС України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 08592141), як юридична особа публічного права перебуває у стані припинення, та утворено, як юридичну особу публічного права, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866), яке не є правонаступником територіальних органів МВС України, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Повноважний представник відповідача зазначає, що між Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області та ОСОБА_3 не виникало спірних правовідносин. При цьому зазначено, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження того, що рішенням, дією чи бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області порушено права, свободи чи законні інтереси останньої.
На підставі викладеного вище, повноважний представник відповідача вважає що позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, викладені у її позовній заяві у справі № 160/8531/18, не підлягають задоволенню, у зв'язку із відсутністю доказів в підтвердження того, що рішенням, дією чи бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області порушені права, свободи або законні інтереси ОСОБА_3, а покладення на Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області обов'язку щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільнення, що є разовою виплатою і не входить до складу грошового забезпечення, є безпідставним та необґрунтованим, та таким, що не відповідає встановленому законодавством способу захисту порушеного права.
10.12.2018 р. повноважним представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області було надано пояснення від 10.12.2018 р., в яких зазначено наступне.
ОСОБА_3 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 09.08.2004 року.
Наказом ГУ МВС від 12.07.2013 р. № 199 о/с, відповідно до п. З ст. 25 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 505/96-ВР, капітану міліції ОСОБА_3, з 06.07.2013 р. по 06.04.2016 р. надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років.
Наказом ГУ МВС від 06.11.2015 № 485 о/с відповідно до п.п.10, 11 розділу XI ЗУ «Про Національну поліцію», юрисконсульта відділу
юридичного забезпечення ГУ МВС капітана міліції ОСОБА_3 звільнено з
органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114.
Повноважний представник третьої особи зазначає, що звільнення з OBC України ОСОБА_3 відбулось під час знаходження останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років, що відповідає вимогам п. 11 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію», де зазначено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 29 (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби у зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Ст. 19 ЗУ «Про міліцію» від 01.01.1991 р. № 4 (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), п.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. №499, який втратив чинність відповідно до наказу МВС України від 31.10.2016 р. № 1131, зазначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 3.6.2 Інструкції особам рядового і начальницького складу ОВС за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується.
Відтак, повноважний представник третьої особи, в поясненнях від 10.12.2018 р. зазначає, що ОСОБА_3 на час звільнення з ОВС грошове забезпечення не отримувала, у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати, що передбачено п. 3 ст. 25 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 505/96-ВР.
Враховуючи, що норми спеціального законодавства, які регулюють правовідносини у сфері виплати одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу ОВС, не містять порядку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового та начальницького складу ОВС, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, вважаємо, що ГУ МВС, відмовляючи ОСОБА_3 у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, діяло в межах повноважень та у спосіб, визначений діючим законодавством.
Водночас повноважний представник третьої особи зазначає, що позивачем пропущено строк звернення з позовною заявою до адміністративного суду.
ОСОБА_3 отримала трудову книжку та витяг з наказу ГУ МВС від 06.11.2015 р. № 485 о/с, відповідно до якого останню було звільнено з органів внутрішніх справ України, 16.03.2016 року, про що свідчить власноруч зроблений ОСОБА_5 запис на першій сторінці її послужного списку із зазначенням дати отримання зазначених документів.
Відтак, повноважний представник третьої особи зазначає, що ОСОБА_3 дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів 16.03.2016 року.
На підставі викладеного вище, повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дії щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату, без розгляду.
Суд зазначає, що 10.12.2018 р., повноважним представником відповідача було подано клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дії щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату без розгляду, обґрунтовуючи свою позицію тим, що до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позивач ОСОБА_3 звернулась 06.11.2018 р., тобто майже через 2 роки та 8 місяців з дати коли остання дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх, що, як зазначає останній підтверджується власноруч зробленим ОСОБА_3 записом на першій сторінці її послужного списку із зазначенням дати отримання зазначених документів, а саме: 16.03.2016 р.
Надаючи оцінку зазначеним вище клопотання про залишення даної позовної заяви без розгляду, заявленим як повноважним представником відповідача, так повноважним представником третьої особи, суд зазначає наступне.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування до позовної заяви, поданої ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дії щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату суто «формального підходу», та, як наслідок перешкоджання доступу до суду.
Дніпропетровський окружний адміністративним суд, враховуючи ст.55 Конституції України, відповідно до змісту якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, надав позивачу ОСОБА_3 можливість реалізувати своє право на звернення до суду шляхом участі в судових засіданнях, призначених як на 28.11.2018 р. так і на 10.12.2018 р., для надання відповідних пояснень та доводів, та вирішення даної позовної заяви по суті, враховуючи підставу, на яку позивач посилається, як на істотну для справи обставину, а також зважаючи на необхідність відсутності суто формального підходу при призначенні, розгляді і вирішенні справ з огляду на пропуск відповідного строку звернення до суду.
Верховний Суд України в постанові від 11 вересня 2017 року, ухваленій за заявою про перегляд судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, зазначив, що у справі, що розглядається, рішенням Європейського суду з прав людини встановлено порушення національним судом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права підприємства-заявника на доступ до суду, оскільки Вищий господарський суд України при розгляді повторної касаційної скарги ТОВ «Фріда» виявив надмірний формалізм, повертаючи скаргу без розгляду у зв'язку пропуском строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку, і безпідставно не дав оцінки супровідному листу підприємства-заявника, в якому містилося клопотання продовжити відповідний строк і розглянути по суті касаційну скаргу.
На підставі викладено вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених клопотань як повноважному представнику відповідача, так і повноважному представнику третьої особи про залишення позовної заяви ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дії щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату без розгляду, з викладенням тексту зазначеної ухвали безпосередньо в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/8531/18, дотримуючись при цьому принципу процесуальної економії в адміністративному судочинстві та з урахуванням вимог ч.5 ст.243 КАС України.
У судовому засіданні, призначеному на 10.12.2018 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Позивач та повноважний представник як відповідача, так і третьої особи не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 10.12.2018 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 12.07.2013 р. №199 о/с, по особовому складу було надано відповідно до п. 3 ст. 25 ЗУ «Про відпустки» додаткову відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років: капітану міліції ОСОБА_3 (М-097133) юрисконсульту відділу юридичного забезпечення ГУ МВС, з 6 липня 2013 року по 6 квітня 2016 року.
Підстава: свідоцтво про народження І-КИ № 430843 від 17 квітня 2013 року, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.
Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 Р. №485 о/с, по особовому складу згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено: у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік): за п. 64 «г» (через скорочення штатів): капітана міліції ОСОБА_3 (М-097133) юрисконсульта відділу юридичного забезпечення ГУ МВС, з 6 листопада 2015 року.
Вислуга років на день звільнення складала: 11 років 02 місяці 27 днів. Встановлено преміювання за листопад 2015 року у розмірі 0 %.
В матеріалах справи міститься послужний список ОСОБА_3 (М-097133), з тексту якого встановлено наступне.
Наказом ГУ МВС №126 о/с від 30.06.2009 р. ОСОБА_3 присвоєно звання старший лейтенант міліції.
19.10.2018 р. позивач ОСОБА_3 звернулась з інформаційним запитом від 19.10.2018 р. до начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_6, в тексті якого зазначила наступне.
З 09.08.2004 року по 06.11.2015 року ОСОБА_3 працювала на різних посадах в органах внутрішніх справ. З січня 2013 року остання перебувала у декретній відпустці.
Відповідно до наказу № 485 о/с від 06.11.2015 року ОСОБА_3 було звільнено у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).
Вислуга років на день звільнення позивача складала: 11 років 02 місяці 27 днів.
На час звільнення та до теперішнього часу ніяких виплат та компенсацій ОСОБА_3 не отримувала.
На підставі викладеного вище, ОСОБА_3 просила повідомити, чи має остання право на отримання компенсації у зв'язку із звільненням через скорочення штатів.
31.10.2018 р. Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області було направлено на адресу ОСОБА_3 лист «Про надання інформації» від 31.10.2018 р. №1/2359зі/Лк, з тексту якого судом встановлено наступне.
Інформаційний запит ОСОБА_3, щодо отримання компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штатів, який надійшов з ГУ НП в Дніпропетровської області, ліквідаційною комісією ГУ МВС розглянуто, та повідомлено останню, що згідно наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 12.07.2015 р. № 199 о/с, на час звільнення ОСОБА_3 знаходились у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (без збереження грошового забезпечення).
Відповідно до п. 3.6.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. №499 (відповідно до п. Інструкції, яка діяла на час звільнення ОСОБА_3), особам рядового і начальницького складу за час перебування у відпустці по догляду за дитиною грошове забезпечення не виплачується, а призначається державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно із ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».
На підставі викладеного вище, в листі від 31.10.2018 р. №1/2359зі/Лк зазначено, що підстави для нарахування та виплати ОСОБА_3 будь-яких грошових коштів у зв'язку зі звільненням останньої відсутні.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері визначення умов, норми і порядку пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом регулюються нормами Конституції України, ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей , та деяких інших осіб» тощо.
Відповідно до ч. 5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до норм ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у разі звільнення зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Відповідно до п.10 розділу ХІ ЗУ «Про Національну поліцію», працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Відповідно до п.11 розділу ХІ ЗУ «Про Національну поліцію», перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.
Відповідно до п.10 Постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Так, ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" дійсно передбачають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні працівників.
Відтак, однією з обов'язкових умов виплати одноразової грошової допомоги при звільненні є наявність у особи: наказу ГУ МВС України про звільнення зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів, наявності вислуги 10 років і більше, малолітньої дитини віком до 16 років, у відповідності до норм ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осі, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477 IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, так і у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р. №485 о/с судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_7 на день звільнення, а саме: 06.11.2015 р. складає 11 років 02 місяці 27 днів.
При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_7 відповідно до зазначеного вище наказу від 06.11.2015 р. №485 о/с була звільнена у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).
Відтак, враховуючи зазначені вище по тексту обовязкові складові права щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби у звязку зі скороченням штатів, у ОСОБА_3 наявні всі правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбачені ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Водночас, суд зазначає, що доводи як відповідача, так і третьої особи стосовно того, що норми спеціального законодавства, які регулюють правовідносини у сфері виплати одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу ОВС не містять порядку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового та начальницького складу ОВС, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною спростовуються прямою нормою чинного законодавства в Україні, а саме: ст.9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою визначено, що у разі звільнення зі служби у звязку із скороченням штатів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Щодо наданих повноважним представником відповідача пояснень стосовно того, що 07.11.2015 р. набув чинності ЗУ «Про Національну поліцію», яким визначено, що ЗУ «Про міліцію» втратив чинність, та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС України» від 16.09.2015 р. № 730 Головне управління МВС України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 08592141), як юридична особа публічного права перебуває у стані припинення, та утворено, як юридичну особу публічного права, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866), яке не є правонаступником територіальних органів МВС України, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про міліцію» (в редакції станом на 28.06.2015 р.), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Відповідно до ст.2 ЗУ «Про міліцію» (в редакції станом на 28.06.2015 р.), основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень; участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.
Суд зазначає, що 07.11.2015 р. набрав чинності ЗУ «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Національну поліцію», (в редакції станом на 25.11.2018 р.), Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст.2 ЗУ «Про Національну поліцію», (в редакції станом на 25.11.2018 р.), завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:
1) забезпечення публічної безпеки і порядку;
2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;
3) протидії злочинності;
4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.15 Розділу XI
Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
На підставі викладених вище норм як ЗУ «Про міліцію», так і ЗУ «Про Національну поліцію», суд зазначає, що до 07.11.2015 р. основним органом, що забезпечував захист правопорядку, прав та свобод виступала міліція, що визначалось ЗУ «Про міліцію» як державний озброєний орган виконавчої влади, який захищав життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Вже після набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію», а саме 07.11.2015 р., обовязок щодо забезпечення захисту правопорядку, прав та свобод як державного озброєного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоровя, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань покладений на Національну поліцію України (поліцію).
Відтак, системний аналіз зазначених вище норм ЗУ «Про міліцію» та ЗУ «Про Національну поліцію» свідчить про те, що поліція є правонаступником міліції, тобто органом на який покладено ті ж завдання та обовязки, а тому посилання відповідача та третьої особи на відсутність у останніх будь-яких обовязків щодо колишніх працівників не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наведеними вище нормами чинного законодавства України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дії щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного фіскальної служби України, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн., 80 коп.).
Керуючись ст.ст. 242 - 244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про визнання дій щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату протиправними; зобов'язання провести нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату - задовольнити.
Визнати дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату ОСОБА_3, відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII - протиправними.
Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області провести ОСОБА_3 нарахування та виплату компенсації у зв'язку зі звільненням через скорочення штату, відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_1) з оплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 грудня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1