Справа № 608/124/19
Суддя: Коломієць Н. З.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 608/124/19

Номер провадження2-а/608/4/2019

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові, справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до капрала поліції роти 2 батальйону 1 УПП в Тернопільській області ОСОБА_2, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до капрала поліції роти 2 батальйону 1 УПП в Тернопільській області ОСОБА_2, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В позовній заяві вказав, що 17 січня 2019 року о 14 год. 39 хв., керуючи транспортним засобом марки «Опель Зафіра А 200», номерний знак WE 934 МF, по а/д М 09 33 км + 550 м, був зупинений поліцейським ОСОБА_2. Причиною зупинки, на думку поліцейського, стала відсутність ввімкнених габаритних вогнів, однак, габаритні вогні його автомобіля були справні, тому причина зупинки була відсутня. Однак, відповідач попросив предявити поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якого у ОСОБА_1 при собі не було. У звязку з цим, інспектор Гащин В. П. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 629690 від 17.01.2019 року за порушення п. 2.1 «г» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням штрафу в сумі 425,00 грн., а саме: за відсутність вказаного полісу у водія під час керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 з постановою не погоджується, так як, не порушував Правил дорожнього руху, вважає дії інспектора протиправними, оскільки поліс страхування вимагається лише при складенні протоколу про адміністративне правопорушення при оформленні ДТП; при перетині кордону України. Оскільки,жодний пункт ПДР України до нього відношення в даній ситуації не має, вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. А також вважає, що згідно ст. 278 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем вчинення правопорушення, а не на місці вчинення, як було вчинено капралом поліції ОСОБА_2, що згідно рішення Конституційного Суду України означає місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу. У звязку з цим просить оскаржувану постанову скасувати, провадження в справі закрити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задоволити, з підстав наведених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений. Відзиву, у встановлений судом строк не надав.

Представник третьої особи: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не зявився. У відзиві на позов просив розгляд справи проводити у його відсутності. У відзиві на позов зазначив, що причиною зупинки позивача стало керування ним транспортним засобом без ввімкнення денних ходових вогнів чи ближнього світла фар поза межами населеного пункту в період з 01 жовтня по 01 травня. Дане правопорушення зафіксовано відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Крім того, позивач не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2016 року, яким визначено поняття «за місцем вчинення адміністративного правопорушення» зазначив, що словосполучення «за місцем вчинення адміністративного правопорушення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Проте, ч. 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених ч. 2 ст. 258 КУпАП уповноваженими особами виноситься постанова на місці вчинення правопорушення. Тим же рішенням Конституційного Суду України передбачено, що словосполучення: «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем вчинення правопорушення» мають різне цільове спрямування та різний правовий зміст. Оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена на місці вчинення правопорушення відповідно до вимог КУпАП. З вказаних підстав позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні.

Вислухавши позивача, врахувавши відзив на позов представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 січня 2019 року поліцейським роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП капралом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії НК № 629690 відносно ОСОБА_1, в якій зазначено, що останній 17 січня 2019 року о 14 год. 39 хв., керуючи транспортним засобом «Опель Зафіра А 200», номерний знак WE 934 МF, по а/д М 09 33 км + 550 м, порушив п. 2.1 «г» ПДР України, а саме: не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки, спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ст. 2 вищезазначеного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що при притягнені позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та обєктивного зясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

До такого висновку суд дійшов з врахуванням наведених нижче обставин.

Так, згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача субєкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського встановлено, що підставою зупинки поліцейським водія ОСОБА_1 стало те, що він здійснював рух автомобілем без включених фар ближнього світла в період з 01 жовтня по 01 травня поза межами населеного пункту. Даний факт в судовому засіданні не заперечував і ОСОБА_1, припустивши, що дійсно лампочка фар автомобіля могла працювати з перебоями.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що вимога працівника поліції щодо предявлення ним полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є незаконною

Разом з тим, згідно ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобовязаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, предявляти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 2 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п. п. «г» п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно п. п. «а» пункту 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також предявити для перевірки документи визначені п. 2.1.

Відповідно до п.21.2 ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Водночас, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобовязана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс предявляється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обовязок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути предявлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. За таких обставин, посилання позивача на те, що вимога працівника поліції про предявлення полісу страхування була неправомірною, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 121, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до капрала поліції роти 2 батальйону 1 УПП в Тернопільській області ОСОБА_2, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили «____» ______________________року.

Оригінал рішення зберігається в матеріалах справи № 608/124/19, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано «____»____________________року.

Секретар: