Справа № 420/613/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/613/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн., -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Носенка Сергія Борисовича ВП №58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 р. у справі №522/13690/17, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про нараховане грошове забезпечення № 448 від 13.05.2017 р. та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 25.01.2017 р. На підставі вказаного рішення суду органом Пенсійного фонду України ОСОБА_1 17.08.2018 р. проведено перерахунок пенсії з 25.01.2017 р. згідно з довідкою № 448 від 13.05.2017 р. та повідомлено, що доплату пенсії за період з 25.01.2017р. по 11.06.2018р. в сумі 91126,57 грн. буде виплачено згідно з Порядком погашення пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 р., та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №20-1 від 26.09.2018 р. Однак, 24.01.2019 р. до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли постанови ВП №58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн. На думку позивача, оскаржувані постанови винесені без врахування того, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 р. у справі №522/13690/17 виконано. Позивач вважає, що фактично судове рішення державним виконавцем виконане не було, а виконане Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Державний виконавець не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №ЕП/1333/19 від 19.02.2019 р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено про правомірність винесення оскаржуваних постанов старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. щодо стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено стягнення з боржника виконавчого збору одразу з відкриттям виконавчого провадження. Крім того, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 р. у справі №522/13690/17 боржником виконано не у повному обсязі.

Ухвалою від 18.02.2019 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін), з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 22.02.2019 р.; зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 58101889, в тому числі постанов ВП №58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн. з доказами їх направлення на адресу позивача, пояснення щодо того, які вчинялись дії на виконання виконавчого провадження № 58101889 із наданням відповідних доказів; призначено судове засідання по справі на 26.02.2019 р. о 09 год. 30 хв.

До судового засідання 26.02.2019 р. сторони явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

26.02.2019 р. (вх. № 6944/19) від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

26.02.2019 р. (вх. 6945/19) від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 р. у справі №522/13690/17 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа: Одеський обласний військовий комісаріат про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог за період з 29.09.2015 р. по 24.01.2017 р. залишено без розгяду. Позов задоволено часково:

визнано протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за участь в АТО, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії згідно Довідки про нараховане грошове забезпечення № 448 від 13.05.2017 р., які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі, який обчислюється з грошового забезпечення до складу якого включені щомісячна додаткова грошова винагорода, винагорода за перебування в зоні АТО, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, винагорода за виконання поставлених бойових завдань на території противника, які отримував ОСОБА_1 протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 25.01.2017 року;

в іншій частині позову відмовити.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. у справі №522/13690/17 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 р. залишено без змін.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 17.01.2019 р. перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 522/13690/17, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 17.09.2018 р. про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 25.01.2017 р.

17.01.2019 р. державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для виконання та стягувачу до відома (а.с. 11-12).

17.01.2019 р. державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн. (а.с. 13).

24.01.2019 р. на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли постанови ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн.

У відповідь на зазначені постанови Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області направлено лист від 01.02.2019 р. (вих. №1763/03), яким повідомлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 р. у справі №522/13690/17 виконано частково, а саме: ОСОБА_1 17.08.2018 р. проведено перерахунок пенсії з 25.01.2017 р. згідно з довідкою №448 від 13.05.2017 р.; доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 12.06.2018 року по 31.08.2018 р. в сумі 13479,85 грн. зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 24.09.2018р. Доплата пенсії за період з 25.01.2017р. по 11.06.2018р. в сумі 91126,57 грн. буде виплачена згідно з Порядком погашення пенсійних виплат за рішенням суду затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 р., та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №20-1 від 26.09.2018 р.

Таким чином, з викладеного вбачається, що на момент відкриття виконавчого провадження 17.01.2019 р., рішення суду було виконано боржником частково (не в повному обсязі), а саме проведено лише перерахунок пенсії. Однак доплата пенсії за період з 25.01.2017 р. по 11.06.2018 р. в сумі 91126,57 грн. на момент відкриття виконавчого провадження не здійснена.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII»).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Отже, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст. 27 Закону № 1404-VIII, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За приписами ч.4 ст. 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч.5 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За приписами ч. 9 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч.1ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як вже було зазначено вище, суд встановив, що позивач станом на момент винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. не виконав рішення у повному обсязі.

З аналізу зазначених правових норм, а також на підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору.

Вирішуючи спір, суд також враховує висловлений 07 березня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 750/7624/17 правовий висновок про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Відтак, невиконання судового рішення у передбачений на добровільне виконання строк, є підставою винесення постанови про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї постанови.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Носенка Сергія Борисовича ВП №58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст 6, 14, 78, 90, 139, 161,205, 255, 273, 287 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська обл., місто Одеса, вул. Канатна, будинок 83; ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65091, м. Одеса, Разумовська, 37; ) про визнання протиправними та скасування постанов ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, ВП № 58101889 від 17.01.2019 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн., - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Г.П. Самойлюк

.