Справа № 825/756/16
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/756/16 Суддя першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишиної О.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 05.04.2016 року №577 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», ст.1, 7 «Дисциплінарного статуту ОВС України» та п.6 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 08.04.2016 року №63 про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»;

- поновити позивача, майора поліції (М-124481) на посаді заступника начальника Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУПН в Чернігівській області;

- зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток під час вимушеного прогулу. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що суть доведення Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області факту вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1, в даному випадку, ставиться виключно в залежність від порушення ним корупційного законодавства, що було підставою для проведення службового розслідування та відкриття кримінального провадження, оскільки саме дії позивача щодо отримання неправомірної вигоди покладені в основу порушення ним ст.1 та вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, втім, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.10.2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України та виправдано, у зв'язку з чим, підстави стверджувати, що позивач якимось чином порушив антикорупційне законодавство, об'єктивно відсутні.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 17.03.2016 року слідчим відділом прокуратури Чернігівської області за матеріалами Управління внутрішньої безпеки в Чернігівській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - УВБ) розпочато кримінальне провадження №0000072 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України та 22.03.2016 року винесено повідомлення про підозру позивача у вчиненні зазначеного правопорушення (а.с.23).

22.03.2016 року до ГУНП в Чернігівській області надана інформація про документування працівниками прокуратури Чернігівської області, УВБ ДВБ Національної поліції України та УСБУ в Чернігівській області факту вимагання та отримання незаконної грошової винагороди заступником начальника Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області майором поліції ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 за не перешкоджання його комерційній діяльності (а.с.39). Внаслідок наведеного, 22.03.2016 р. наказом ГУНП в Чернігівській області №334 за даним фактом призначено службове розслідування (а.с.40).

Так, у ході проведення службового розслідування з вивченням матеріалів досудового розслідування встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 22.03.2016 року близько 11:40 перебуваючи в службовому кабінеті Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 отримав від гр. ОСОБА_2 раніше обумовлену неправомірну вигоду в розмірі 3 000 грн., після чого був викритий працівниками правоохоронних органів.

Опитаний в рамках службового розслідування майор поліції ОСОБА_1 пояснив (пояснення а.с.45-46), що приблизно 14.03.2016 року до його службового кабінету зайшов інспектор Козелецького відділення лейтенант поліції ОСОБА_3 та повідомив, що у нього виникла ситуація по якій йому необхідно надати правову допомогу. Так, ОСОБА_3 повідомив, що на території військового містечка смт. Десна Козелецького району невідомий чоловік скуповує паливо у солдат та перепродає у власних цілях, у зв'язку з чим запитав, що можна зробити у даній ситуації. ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 щоб останній подивився останні зміни у адміністративному законодавстві та склав адміністративний протокол, а у разі неможливості скласти протокол провів профілактичну роботу. Також повідомив ОСОБА_3 щоб останній з даними питаннями звертався до безпосереднього начальника. Після чого ОСОБА_3 залишив службовий кабінет. Через декілька днів на мобільний телефон ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що він розмовляв з чоловіком, який займається продажом паливно - мастильних матеріалів та, що останній може надати грошову допомогу Козелецькому відділенню поліції, але після того як поспілкується з керівництвом, на що повідомив, щоб даний громадянин приїхав до відділення у суботу. Про дану розмову ОСОБА_1 згадав лише в понеділок, а саме 21.03.2016 р. коли до його кабінету зайшов в.о. начальника ІТТ і повідомив, що йому необхідно 40 літрів палива для здійснення конвоювання затриманих. Після чого зателефонував ОСОБА_3 та запитав коли під'їде його знайомий, на що ОСОБА_3 повідомив, що даний громадяни приїде 22.03.2016 р.

Також, в ході службового розслідування встановлено, що 22.03.2016 року близько 11:00 ОСОБА_1 на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_3 та повідомив що вказана вище особа перебуває у фойє відділення. В подальшому помічник чергового провів даного громадянина до його кабінету. Даний громадянин представився ОСОБА_2 та він запитав останнього яку допомогу Козелецькому ВП він може надати. ОСОБА_2 повідомив, що він може надати матеріальну допомогу у сумі 3 000 гривень, але гроші знаходяться у нього в автомобілі. Після чого даний громадянин приніс кошти, поклав їх на край стола та залишив службовий кабінет ОСОБА_1 В подальшому ОСОБА_1 почав виходити з кабінету, але в цей час до даного службового кабінету зайшли працівники внутрішньої безпеки та служби безпеки. Побачивши їх присутність ОСОБА_1 викинув кошти у вікно.

Опитаний інспектор Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області лейтенант поліції ОСОБА_3 пояснив, що 22.03.2016 р. він спільно з іншими працівниками Козелецького відділення поліції о 09:00 заступив на ОПП в смт. Десна Козелецького району. Близько 12:00 на його мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік та представився працівником внутрішньої безпеки та повідомив, що йому необхідно прибути до Козелецького відділення поліції. Після чого ним у телефонному режимі про дану подію було повідомлено безпосереднього керівника ОСОБА_4 на що останній повідомив, щоб до завершення ОПП перебував на місці несення служби. Після закінчення ОПП спільно з інспектором ОСОБА_6. у службових справах поїхали до м. Остер Козелецького району. Перебуваючи в м. Остер, близько 14:00 на мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік та представився працівником служби безпеки та запитав де він знаходиться. Повідомивши місце свого знаходження працівники СБУ одразу з'явилися по місцю його перебування та повідомили, що йому необхідно з'явитися до прокуратури Чернігівської області для надання показів, по якому факту не повідомили. По прибуттю до прокуратури області йому повідомили, що він буде допитуватися у якості свідка по факту документування працівниками СБУ працівника Козелецького відділення поліції ОСОБА_1

Що стосується події 22.03.2016 р. повідомив, що гр. ОСОБА_2 він знає так як на останнього він повинен був скласти адміністративний протокол за незаконну реалізацію паливно-мастильних матеріалів. Так, на початку березня 2016 року рухаючись у напрямку з м. Остер до смт. Десна Козелецького району ним було виявлено, що на «Карпилівській розвилці» на узбіччі знаходився легковий автомобіль (д.н.з. не пам'ятає) біля якого знаходилася табличка «ДТ». Представившись працівником поліції запитав чоловіка чим він займається та чи є у нього необхідні документи, які надають право реалізації даного палива.

Даний громадянин повідомив, що він займається купівлею (продажем) дизельного палива та повідомив, що буде телефонувати "хазяїну". Після чого даний громадян зателефонував та передав йому мобільний телефон, де невідомий громадянин представився ОСОБА_2. В ході розмови повідомив ОСОБА_2, що необхідно з відповідними документами приїхати на місце знаходження даного автомобіля, однак останній повідомив, що приїхати зможе лише через декілька днів так як знаходиться далеко. Після даної розмови залишив чоловіка, який здійснював продаж паливно-мастильних матеріалів. По факту продажу паливно-мастильних матеріалів без відповідних документів керівництво не повідомив та СОГ не викликав, так як хотів переконатися, що дійсно відсутні будь - які документи на реалізацію даної продукції.

Приблизно через три дні на його мобільний телефон зателефонував громадянин, який представився ОСОБА_2 та повідомив, що він знаходиться в м. Остер та в телефонній розмові домовилися про зустріч на опорному пункті. По прибуттю ОСОБА_2 на опорний пункт останньому було роз'яснено статті КУпАП за які його можна притягнути до адміністративної відповідальності. На що ОСОБА_2 повідомив, що з даного приводу буде розмовляти лише з керівництвом Козелецького відділення поліції. Після даної розмови ОСОБА_2 залишив приміщення опорного пункту. Наступного дня про дану розмову доповів майору поліції ОСОБА_1 на що останній повідомив щоб ОСОБА_2 з'явився до нього. Так, 21.03.2016 р. на мобільний телефон зателефонував майор поліції ОСОБА_1 щоб дізнатися коли до нього приїде ОСОБА_2 Після цього зателефонував ОСОБА_2 на що останній повідомив, що приїде до керівництва 22.03.2016 р. Так, 22.03.2016 р. ОСОБА_2 зателефонував на мобільний телефон та повідомив, що знаходиться в смт. Козелець, у зв'язку з чим останньому було рекомендовано звернутися до працівників чергової частини, щоб останні провели до майора поліції ОСОБА_1 Що відбувалося далі йому не відомо (пояснення а.с.47-49).

Опитаний старший інспектор - черговий Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області майор поліції ОСОБА_5 пояснив, що 22.03.2016 р. перебуваючи на добовому чергуванні в чергову частину Козелецького відділення поліції між 10:00 та 11:00 зателефонував лейтенант поліції ОСОБА_3 та повідомив, що до в.о. начальника Козелецького відділення поліції ОСОБА_1 прийде чоловік якого необхідно буде провести до його кабінету. По прибуттю даного чоловіка помічником начальника його було проведено до службового кабінету ОСОБА_1 та залишено. Близько 11:22 до фойє Козелецького відділення поліції зайшло близько 10 чоловік частина з яких перебувала біля вхідних дверей на другий поверх, а частина перебувала біля чергової частини та вимагали пропустити до кабінету майора поліції ОСОБА_1 У зв'язку з чим ним було здійснено дзвінок на мобільний телефон майора поліції ОСОБА_1, щоб доповісти дану ситуацію, але останній на дзвінки не відповідав. В цей час дані особи прорвалися у вхідні двері на другий поверх та пройшли до кабінету майора поліції ОСОБА_1 Що відбувалося в подальшому йому не відомо (пояснення а.с.50).

На підставі викладеного, відповідач у висновку службового розслідування дійшов висновку про порушення позивачем службової дисципліни, вимог ст.22 Закону України від 06.06.2014 року «Про запобігання корупції», положень ст.1 та вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460, поширеного на поліцейських Законом України №901. На підставі складеного висновку службового розслідування, відповідачем прийнято наказ від 05.04.2016 р. №577 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Відповідно наказом від 08.04.2016 року №63о/с, ОСОБА_1, майора поліції, що перебував на посаді заступника начальника Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області за п.6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ст.77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції з зазначенням підстави звільнення: наказ ГУНП Чернігівській області від 05.04.2016 р. №577, висновок службового розслідування ГУНП в Чернігівській області від 04.04.2016 р. Вважаючи вищевказані накази про притягнення до адміністративної відповідальності та про звільнення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості проведення службових розслідувань, застосувань дисциплінарних стягнень та звільнень працівників органів внутрішніх справ визначені Законом України «Про національну поліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 р. №230 (далі - Інструкція №230), згідно якої визначено підстави, порядок, компетенцію та строки проведення службового розслідування, а також права та обов'язки учасників службового розслідування..

У свою чергу, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України від 22.02.2006 р. №3460 «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Закон №3460).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №3460 службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно - правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статей 5, 12 Закону №3460 за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону №3460 визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень. Так, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Так, відповідно до п.2.1. Інструкції №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №230, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі повідомлення особі РНС про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для проведення службового розслідування позивача стала інформація про документування працівниками прокуратури Чернігівської області УВБ ДВБ Національної поліції України та УСБУ в Чернігівській області факту вимагання та отримання незаконної грошової винагороди заступником начальника Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області майором поліції ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 за не перешкоджання його комерційній діяльності.

17.03.2016 року слідчим відділом прокуратури Чернігівської області за матеріалами УВБ в Чернігівській області ДВБ НП України розпочато кримінальне провадження №0000072 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України.

Так, згідно ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, карається позбавленням волі на строк від п'яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

З аналізу викладеного слідує, що ОСОБА_1 звинувачено у вчиненні корупційного правопорушення.

Згідно положень ст.1 Закону України від 14.10.2014 р. №1700 «Про запобігання корупції» корупція це використання особою, зазначеною у ч.1 ст.3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у ч.1 ст.3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей. При цьому, неправомірна вигода - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав. Так, відповідно до ст.22 цього Закону №1700 особам, які зазначені у ст.3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, або у зв'язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб. При цьому ч.3 ст.61 Закону №1700 визначено, що посадові та службові особи юридичних осіб, інші особи, які виконують роботу та перебувають з юридичними особами у трудових відносинах, зобов'язані: не вчиняти та не брати участі у вчиненні корупційних правопорушень, пов'язаних з діяльністю юридичної особи; утримуватися від поведінки, яка може бути розціненою як готовність вчинити корупційне правопорушення, пов'язане з діяльністю юридичної особи.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом отримання неправомірної грошової винагороди позивачем від 04.04.2016 року, службовим розслідуванням встановлено, що майор поліції ОСОБА_1, своїми діями, які були викриті та задокументовані працівниками УВБ в Чернігівській області та УСБ України в Чернігівській області, порушив вимоги ст.22 Закону України "Про запобігання корупції", що стало наслідком порушення ним ст.1 та вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та підставою для звільнення позивача.

З наведеного слідує, що суть доведення відповідачем факту вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1, в даному випадку, ставиться виключно в залежність від порушення ним корупційного законодавства, що було підставою для проведення службового розслідування та відкриття кримінального провадження, оскільки саме дії позивача щодо отримання неправомірної вигоди покладені в основу порушення ним ст.1 та вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Втім, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.10.2017 року позивача визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України та виправдано.

А отже, підстави стверджувати, що позивач якимось чином порушив антикорупційне законодавство, об'єктивно відсутні.

У даному випадку, посилання відповідача на ту обставину, що виправдувальний вирок постановлено у зв'язку із тим, що здобуті в рамках кримінального провадження докази внаслідок недотримання норм кримінального процесуального права визнані недопустимими, суд до уваги не приймає, оскільки в силу ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду, яке набрало законної сили, набуває преюдиціального значення і є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. А отже, оскільки докази внаслідок недотримання норм кримінального процесуального права визнані недопустимими, тому суд в адміністративному процесі не вправі їх повторно розглядати.

Відповідно необґрунтованим є посилання представника відповідача на ст.1 та ст. 7 «Дисциплінарного статуту ОВС України», як окрему правову підставу до звільнення, оскільки, як вже було зазначено, доведення відповідачем факту вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1, в даному випадку, ставиться виключно в залежність від порушення ним корупційного законодавства, що було підставою для проведення службового розслідування та відкриття кримінального провадження і саме дії позивача щодо отримання неправомірної вигоди покладені в основу порушення ним ст.1 та вимоги ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Попри те, що положення Дисциплінарного статуту та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань не містить застережень або поняття допустимості недопустимості доказів, натомість, доказами у службовому розслідуванні є будь-які фактичні данні, що свідчать про факт порушення службової дисципліни, суд зауважує, що підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у ст.1 Дисциплінарного статуту.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Проте, відповідачем жодним чином не доведено наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, окрім тих обставин, які стали підставою для проведення службового розслідування, тобто, вчинення ним корупційного порушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що наказ від 05.04.2016 року №577 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», ст.1, 7 «Дисциплінарного статуту ОВС України» є протиправним та підлягає скасуванню. В свою чергу, оскільки підставою для видання наказу від 08.04.2016 р. №63 про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» є наказ від 05.04.2016 р. №577, його також належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині поновлення його на тій посаді та у тому органу, в якому він був протиправно звільнений, а саме на посаді заступника начальника Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУПН в Чернігівській області.

Правомірними є вимоги позивача про стягнення з ГУНП в Чернігівській області на його користь суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Так, згідно із приписами ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід'ємним правом позивача, захист якого гарантований ч.1 ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Неправомірна бездіяльність щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу порушує право позивача на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати належні йому кошти із бюджету при відсутності з його боку порушення закону.

У свою чергу, розмір середнього заробітку працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу третього п.2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так, згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Чернігівській області від 12.11.2018 р. № 1772/124/21/01-2018 (а.с.121), середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 6 750,00 грн. Середньоденне грошове забезпечення складає 225,00 грн. Кількість календарних днів у період вимушеного прогулу позивача складає 651 день. Відповідно, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 08.04.2016 р. по 14.11.2018 р. становить 146 475,00 грн. (651*225,00).

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

А.Г.Степанюк