Справа № 810/3461/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3461/18 Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії та стягнення майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДМС в м. Києві) про:

- зобов'язання ГУ ДМС в м. Києві здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з досягненням неї 45-річного віку;

- стягнення з ГУ ДМС в м. Києві майнової шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року позов задоволено частково - зобов'язано ГУ ДМС в м. Києві здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в обміні посвідки на постійне місце проживання, серед яких відсутня можливість відмови у такому обміні у зв'язку з встановленням обставин неправомірного прийняття органами ДМС України рішення про видачу посвідки чоловіку Позивача. Зауважив, що доказів отримання ОСОБА_1 посвідки на підставі неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, Відповідачем не надано. Крім того, підкреслив, що ГУ ДМС у м. Києві не враховано, що Позивач звертався із заявою про обмін посвідки у зв'язку з її втратою, а не через досягнення 45-річного віку.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд наголосив, що належних і допустимих доказів завдання майнової шкоди ОСОБА_1 надано не було.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовував тим, що оскільки рішення про видачу посвідки на постійне місце проживання чоловіку Позивача скасовано, що підлягають вилученню посвідки на постійне місце проживання як його, так і його дружини. Звернув увагу, що судом не було враховано, що у позові висловлено прохання здійснити обмін посвідки у зв'язку з досягненням ОСОБА_1 45-річного віку, у той час як на момент звернення із заявою про обмін посвідки остання такого віку не досягла. Поряд з цим, зазначив, що справа, яка розглядається, стосується не лише сімейного життя, а й імміграції, у той час як міжнародне право наділяє державу повноваженнями здійснювати постійний контроль за в'їздом негромадян на її територію.

Після усунення визначених в ухвалі від 05.12.2018 року про залишенні апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.02.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить відмовити в її задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що порушення порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію органами ДМС України не можуть бути підставою для скасування рішення про надання особі дозволу на імміграцію. Звертає увагу, що законодавством не передбачено рецензування раніше прийнятого рішення про надання такого дозволу, оскільки цим би порушувався принцип пропорційного втручання державних органів у права осіб. Крім того, наголошує, що ДМС України не є правонаступником Департаменту у справах громадянства і реєстрації фізичних осіб МВС України, у той час як дозвіл може бути скасований лише органом, який його видав. Окремо стверджує, що Відповідачем допущена одностороння відмова від правочину у вигляді надання дозволу на імміграцію, що є недопустимим.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року продовжено строк розгляду справи та витребувано у ГУ ДМС у м. Києві ряд документів.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ДМС у м. Києві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, з огляду на таке.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зі змісту позовної заяви встановив, що 20.04.2005 року ОСОБА_1 Відділом служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України у м. Києві на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» видано дозвіл на імміграцію як особі, яка є дружиною іммігранта. Крім того, Позивача було документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1. Вказані обставини ГУ ДМС у м. Києві не спростовувалися.

30.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС у м. Києві із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, яка зареєстрована за №31. У графі «Прийняте рішення» вказаної заяви закреслено відомості щодо відмови в оформленні посвідки на постійне проживання та першим заступником начальника Войналович М.В. зазначено, що посвідку на постійне місце проживання оформити ОСОБА_1.

У відповідь на адвокатський запит представника Позивача Відповідач листом від 22.06.2018 року №8001.21.2-16774/80.2-18 повідомив, що оскільки ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як дружина іммігранта, ГУ ДМС України в м. Києві було направлено запит до УДМС України в Херсонській області для проведення перевірки законності документування посвідкою на постійне місце проживання її чоловіка ОСОБА_2, за наслідками розгляду якого було повідомлено, що рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про документування ОСОБА_2 посвідкою на постійне проживання в Україні прийняте з порушенням вимог законодавства, а матеріали справи вказаного іноземця направлено до ДМС України для скасування рішення про видачу посвідки на постійне місце проживання в Україні. Крім того, у згаданому листі підкреслено, що після отримання інформації від УДМС України у Херсонській області будуть вжиті заходи відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. 26 Конституції України, ст. ст. 5, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 1 Закону України «Про імміграцію», п. п. 4.1-4.7 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року №681, суд першої інстанції прийшов до висновку, оскільки що у Відповідача не було законних підстав для відмови Позивачу в обміні посвідки на постійне проживання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 26 Основного Закону України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон про іноземців).

Відповідно до п. п. 8, 17 ст. 1 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону про іноземців іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Приписи п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону визначають, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів - зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

На виконання вимог даної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 затверджено Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №1983), який визначає механізм видачі посвідки на постійне проживання (далі - посвідка) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну (далі - іммігранти), ведення обліку посвідок і забезпечення зберігання їх бланків.

Пунктом 2 Порядку №1983 у редакції, яка була чинною на момент видачі Позивачу посвідки на постійне місце проживання у 2005 році, оформлення і видача посвідок проводиться територіальними підрозділами Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання іммігрантів.

Відповідно до п. 4 Порядку №1983 у згаданій редакції, для оформлення посвідки подаються такі документи: заява встановленого Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - Департамент) зразка; копія паспортного документа з імміграційною візою; копія рішення про надання дозволу на імміграцію; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати.

Згідно п. 6 Порядку №1983 посвідка оформляється протягом тижня після подання заяви іммігрантом.

Усі записи виконуються українською мовою, а прізвище та ім'я - також англійською мовою відповідно до вимог, викладених у рекомендаціях Міжнародної організації цивільної авіації (IKAO, Doc 9303/3), згідно з правилами, що визначаються Департаментом.

Приписи п. 7 Порядку №1983 визначали, що посвідка на постійне проживання видається під розписку заявникам, законним представникам іммігрантів або за їх дорученням, засвідченим нотаріально, іншим особам.

У паспортному документі іммігранта на останній вільній сторінці проставляється відмітка встановленого зразка про наявність дозволу на постійне проживання в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, 30.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС у м. Києві із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 (далі - Порядок № 251).

Відповідно до п. 9 Порядку №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

За правилами п. 15 Порядку №251 для обміну посвідки подаються: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

При цьому, згідно п. 22 Порядку №251 у разі пошкодження чи втрати посвідки іноземець та особа без громадянства може звернутися за отриманням нової посвідки в порядку, встановленому для її обміну чи продовження строку її дії, до територіального органу або підрозділу ДМС за місцем проживання.

Про втрату посвідки іноземець та особа без громадянства або приймаюча сторона зобов'язані негайно повідомити органу Національної поліції за місцем її втрати та територіальному органу або підрозділу ДМС за місцем видачі посвідки, який інформує про це протягом п'яти днів ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Втрачена посвідка визнається недійсною та в разі її вилучення підлягає знищенню. Втрачена посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Процедуру розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок визначена тимчасовим Порядком про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 року № 681 (далі - Тимчасовий порядок № 681).

Розгляд заяв про обмін посвідок на постійне та тимчасове проживання визначений розділом IV Тимчасового порядку № 681.

Пунктом 4.1 розділу IV Тимчасового порядку № 681 визначено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС України за місцем проживання подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

У разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються.

Відповідно до пунктів 4.4 - 4.7 розділу IV Тимчасового порядку № 681 прийняті до розгляду заяви обліковуються відповідно в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на постійне проживання або в журналі обліку звернень щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання, де в графі «Примітки» робиться запис «Обмін».

Працівник територіального органу чи підрозділу ДМС України при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які стали підставою для обміну посвідки, долучаються до справи, на підставі якої посвідка видавалася вперше. У разі якщо посвідка видавалася одним територіальним органом (підрозділом) ДМС України, а обмін посвідки провадиться іншим органом (при зміні місця проживання), то до органу, який видав посвідку вперше, надсилається повідомлення про видачу нової посвідки, а недійсна посвідка - для знищення.

За результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що після спливу семиденного строку з дня подачі особою до територіального органу чи підрозділу ДМС України заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку, зокрема, з її втратою, за умови подачі визначених Тимчасовим порядком документів, Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником має бути прийнято рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки. При цьому, рішення про відмову у видачі посвідки приймається за наявності підстав, передбачених пунктом 17 Порядку №251.

Аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 815/6881/16 та від 20.09.2018 року у справі №820/1329/17.

Як було встановлено раніше, заяву Позивача зареєстровано 30.01.2018 року за № 31. Проте, після спливу семиденного строку з дня подачі відповідної заяви про обмін посвідки на постійне проживання ГУ ДМС в Черкаській області рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки прийнято не було.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що ГУ ДМС у м. Києві було допущено протиправну бездіяльність, яке полягала у тривалому (понад шість місяців) неприйнятті рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки. Саме по собі направлення запиту до іншого органу міграційної служби не може нівелювати приписи Тимчасового порядку №681 щодо обов'язку органу міграційної служби забезпечити розгляд заяви про обмін посвідки у семиденний термін.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що з метою повного та всебічного захисту прав ОСОБА_1 необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС у м. Києві щодо незабезпечення розгляду заяви Позивача від 30.01.2018 року про обмін посвідки про постійне проживання.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає передчасними позовні вимоги про зобов'язання ГУ ДМС у м. Києві здійснити ОСОБА_1 обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням останньою 45-річного віку з огляду на таке.

Як вже було зазначено вище, зі змісту Тимчасового порядку № 681 вбачається, що за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Отже, рішення про видачу посвідки або відмову у видачі нової посвідки приймається Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником за наслідками розгляду відповідних документів.

Оскільки, як було встановлено вище, ГУ ДМС у м. Києві не розглянуло заяву про обмін посвідки, адже не прийнято жодного з передбачених Тимчасовим порядком №681 рішень, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Відтак, покладення на Відповідача обов'язку з обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні за відсутності прийнятого за наслідками розгляду заяви про такий обмін рішення буде вважатися втручанням у дисцекреційні повноваження органу, що перебуває поза межами правового поля завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, належним та достатнім способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов'язання ГУ ДМС у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 про обмін посвідки на постійне проживання від 30.01.2018 року та прийняте передбачене чинним законодавством рішення за наслідками її розгляду.

Крім того, як вірно зауважив Апелянт, підстави для обміну Позивачу посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням ним 45-річного віку (про що зазначено у прохальній частині позовної заяви) відсутні, оскільки на момент подачі заяви 30.01.2018 року ОСОБА_1 такого віку не досягла.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище бездіяльність органів ДМС України щодо незабезпечення розгляду заяви про обмін посвідки на постійне місце проживання протягом більше шести місяців, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду про наявність правових підстав для зобов'язання ГУ ДМС у м. Києві забезпечити обмін ОСОБА_1 такої посвідки, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДМС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в сумі 352,40 грн., що складає 50% суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у частині немайнових вимог.

Крім іншого, відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне допустити заміну ГУ ДМС у м. Києві правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Керуючись ст. ст. 52, 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ) правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ).

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Прийняти у даній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 30 січня 2018 року про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, зареєстровану за №31.

Зобов'язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ) розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 30 січня 2018 року про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, зареєстровану за №31, та прийняти передбачене чинним законодавством рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат, зазначивши, що за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають стягненню витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 27» лютого 2019 року.