Справа № 348/1917/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року№ 857/1454/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2018 року (суддя Флоряк Д.В., рішення ухвалене о 09/46 год, м.Надвірна) у справі №348/1917/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Саміли Романа Богдановича про скасування постанови про накладення адміністративноного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП) та інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП Саміли Р.Б. (далі - УПП, Інспектор відповідно) в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.09.2018 серії ВР №204580 (далі - Постанова); судові витрати по справі стягнути з ДПП.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2018 року позов задоволено частково. Скасовано Постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило УПП, яке із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та посилаючись на окремі обставини справи вказує, що факт порушення позивачем «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) був виявлений відповідачем, який з дотриманням вимог закону обґрунтовано прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та на місці розгляду справи виніс Постанову Вважає, що Інспектором не порушено вимоги статей 245, 280 КУпАП при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 КАС, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що із наявних у справі доказів, які були надані сторонами не вбачається в діях позивача складу правопорушення передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 09/15 год 04.09.2018 позивач керуючи транспортним засобом марки «Fiat doblo», номерний знак НОМЕР_1 у м.Івано-Франківську по вул.Надвірна, 1 не виконав вимог дорожнього знаку 5.16 (напрямки руху по смугах), а саме із смуги, яка дозволяє рух тільки праворуч, здійснив рух прямо, при зупинці не користувався покажчиком повороту та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію під час зупинки на вимогу працівника поліції (а.с.5, 34).

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою, та вказує, що він не здійснював своїм автомобілем ні вимушеної зупинки, ні зупинки на вимогу поліцейського, ним було виконано пункт 3.2 розділу 3 ПДР, тому обов'язку ввімкнення аварійної світлової сигналізації в нього не було, так як вимог про його зупинку з сторони поліцейських не було. Окрім того, коли він отримав копію Постанови, йому стало також відомо, що його незаконно звинуватили в порушенні пункту 9.2 розділу 9 ПДР, нібито він при зупинці не користувався покажчиком повороту.

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом підпункту «ґ» пункту 8.4 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

«Дорожній знак» 5.16 напрямки руху по смугах, показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них (підрозділ 5 розділу 33 ПДР).

Згідно пункту 9.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пункт 9.9 ПДР передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог пунктів 9.2, 9.9 розділу 9 ПДР відповідачем ще до розгляду справи судом першої інстанції разом із відзивом на позов було долучено відеоматеріали з камер нагрудного відеореєстратора, які також були долучені і до апеляційної скарги (а.с.33).

Однак, із проглянутих відеоматеріалів, суд апеляційної інстанції не може встановити сам факт вчинення позивачем правопорушення, оскільки з відеозапису видно, що автомобіль ОСОБА_1 був припаркований на узбіччі дороги, до якого підійшли працівники поліції і повідомили про факт вчинення ним адміністративного правопорушення, тобто на відеозаписі зафіксована тільки розмова працівника поліції і позивача з приводу ніби-то вчинення ним адміністративного правопорушення. Після зауваження Інспектора стосовно того, що не працює аварійна світлова сигналізація позивач її увімкнув, тобто виконав вимогу працівника поліції.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи не те, що скаржником не спростовано доводів позивача щодо безпідставного винесення Постанови, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів для констатування факту порушення позивачем вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Також апеляційний суд, відхиляє доводи скаржника стосовно безпідставності стягнення з УПП витрат позивача понесених ним на правову допомогу, так як статтею 132 КАС чітко розмежовано, що входить до складу судових витрат.

Так, у частині першій цієї статті вказано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

Дійсно позивач за подання розглядуваного позову не сплачував судовий збір, оскільки у відповідності до статті 288 КУпАП та постанов Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року та 31 січня 2017 року №№21-1410а16 №21-1493а16 у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП статей 2-4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні, якими підтверджується факт надання ОСОБА_1 правничої допомоги та понесення ним у зв'язку з цим певних витрат.

З огляду на те, що позов задоволено частково суд першої інстанції згідно положень статті 139 КАС вірно стягнув з суб'єкта владних повноважень судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула