Справа № 1740/2224/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/107/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Рівненської міської ради до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Круліковського Андрія Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Борискіна С.А., м. Рівне, повний текст складено 28.11.2018),

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Рівненської міської ради звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Круліковського Андрія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40339081 від 27.03.2018.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, Виконавчий комітет Рівненської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.І. прийняте незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40339081 від 27 березня 2018 року про реєстрацію іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1. Апелянт зауважив, що за заявою Виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненським міським судом ухвалою від 15 лютого 2017 року у справі №569/17097/16ц було забезпечено позов шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. Отже, оскільки було наявне таке обтяження, відповідач не вправі був здійснювати реєстрацію договору іпотеки на об'єкт нерухомості, що знаходиться за вказаною адресою. При цьому апелянт зауважив, що у відповідності до пунктів 11, 12 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2011 року №1141 основним елементом пошуку за адресою в Державному реєстрі прав є об'єкт нерухомого майна (будинок), а не його окремі частини (квартири). Також, апелянт зауважив, що ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 березня 2016 року скасовано ухвалу Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року, якою здійснено виділ квартир та нежитлових приміщень із об'єкта нерухомого майна будинку АДРЕСА_1. Зазначені об'єкти не введені в експлуатацію, а судовими рішеннями встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення, а також безпідставність доводів апеляційної скарги.

Представник позивача, відповідач та треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, що підтверджено наявними відомостями про вручення судових повісток. Про причини неявки суду повідомлено не було.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27.03.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А.Ю. за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 (а.с. 89) та документів поданих для державної реєстрації, прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40339081, відповідно до змісту якого державним реєстратором вирішено провести державну реєстрацію іншого речового права, іпотека на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 111).

Позивач оскаржує ці дії, оскільки вважає будинок АДРЕСА_1 самочинним будівництвом і на підставі його заяви Рівненським міським судом було постановлено ухвалу від 15 лютого 2017 року у справі №569/17097/16ц про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погоджуєтсья з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з таких мотивів.

Згідно матеріалів реєстраційної справи №001 на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, спірне рішення було прийняте на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1865 від 27.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Круліковським А.І.; відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав №118644578, №118644741 від 27.03.2018 та інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №118645044, №118645223, №118645388, №118645471, №118645571, №118645719 від 27.03.2018, що свідчили про відсутність заборон на вчинення реєстраційних дій по об'єкту нерухомості з реєстраційним номером 01 (а.с. 90-110).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №118648485 від 27.03.2018 підтверджено внесення відповідачем запису про державну реєстрацію іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40339081 від 27.03.2018 (а.с. 112).

Водночас, згідно з відомостями бази даних заяв та запитів Державного реєстру речових прав №105369141 від 28.11.2017, 17.03.2017 о 12 год. 04 хв. Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради було зареєстровано ухвалу Рівненського міського суду про забезпечення позову у справі №569/17097/16-ц від 15 лютого 2017 року, якою заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №1952, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статі 2 Закону №1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 2 Закону №1952 реєстраційна дія - це державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 4 Закону №1952 державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, іпотека.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1952 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Пунктом 2 частини 3 статті 5 Закону №1952 передбачено, що право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Отже, квартира є окремим об'єктом нерухомого майна, речове право на яке може бути зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, незалежно від того, чи зареєстровано таке право на житловий будинок.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок №1127).

Вказаний Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 Закону №1952 державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Отже, цією нормою Закону чітко регламентовано порядок дій реєстратора за наявності заяви про вчинення реєстраційних дій.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав, за яких у реєстрації може бути відмовлено:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Позивач зазначає, що відповідач не врахував зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Ідентифікатором об'єктів нерухомого майна виступає їхня адреса, яка складається з назви адміністративно-територіальної одиниці, району, населеного пункту або селищної чи сільської ради, іменованого об'єкта (у разі наявності), назви вулиці (проспекту, бульвару, площі, провулку тощо), номера об'єкта нерухомого майна (будинку, будівлі, споруди тощо), номера корпусу та/або номера окремої частини об'єкта нерухомого майна (квартири, приміщення тощо).

Визначальною ознакою для ідентифікації об'єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є присвоєння їм реєстраційного номера.

Механізм присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера під час проведення державної реєстрації права власності на об'єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них» від 08.04.2010 (яка була чинною на час прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови, реєстраційний номер присвоюється державним реєстратором прав на нерухоме майно об'єкту нерухомого майна, право власності на який реєструється вперше в Державному реєстрі прав.

У разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна або зміни опису (даних) об'єкта нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється (п. 6 Постанови).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07.06.2018 (номер інформаційної довідки 126698629) відомості про відкриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - об'єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 були внесені до реєстру 31.07.2015 реєстратором Рівненського міського управління юстиції (а.с. 13).

Отже, дана квартира є окремим об'єктом нерухомості і при цьому має іншу адресу, ніж вказана в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 15.02.2017 у справі № 569/17097/16-ц про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до тексту ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15.02.2017 у справі № 569/17097/16-ц, позовні вимоги були пред'явлені до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 42). При цьому ОСОБА_3 не виступала стороною у зазначеному цивільному спорі. У вказаному судовому рішенні не зазначено, законність яких саме свідоцтв про право власності і на які саме об'єкти нерухомості оспорюється. Отже, відсутні достатні підстави для висновку, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом цивільного спору.

Таким чином, доводи апелянта про те, що на предмет іпотеки, щодо якого було вчинено реєстраційні дії, поширюється заборона, встановлена ухвалою суду про забезпечення позову, є безпідставною.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (далі - Порядок №1141).

Вказаний Порядок визначає процедуру функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, його невід'ємної архівної складової частини та наповнення Державного реєстру прав відомостями про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб'єктів та об'єкти таких прав.

Згідно з пп. 2 п. 11 Порядку №1141 пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами: за адресою об'єкта нерухомого майна/місцезнаходженням земельної ділянки - назва адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим, область, м. Київ, м. Севастополь), району, населеного пункту або селищної, сільської ради. У разі здійснення пошуку з використанням назви населеного пункту зазначається адреса в межах такого населеного пункту - назва вулиці (проспекту, бульвару, площі, провулку тощо) або іменованого об'єкта (садове товариство, кооператив, природоохоронна установа тощо), номер об'єкта нерухомого майна (будинку, будівлі, споруди), номер корпусу та/або номер окремої частини об'єкта нерухомого майна (квартири, приміщення тощо).

Відповідно до п. п. 12, 13 Порядку №1141 під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Пошук заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у базі даних про реєстрацію заяв і запитів здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна та ідентифікаторами, визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11 цього Порядку.

Відповідачем як державним реєстратором було здійснено перевірку по базі даних щодо наявності заборон та обтяжень щодо об'єкту нерухомого майна, який був предметом іпотеки і щодо якого було подано заяву про вчинення реєстраційних дій.

Цю перевірку здійснено щодо квартири АДРЕСА_1 за реєстраційним номером 01.

Так, відповідачем було сформовано відповідний запит щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав № 118630191 від 27 березня 2018 року (а.с. 92).

Згідно отриманої інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за вказаними параметрами відомості щодо заборони відчудження об'єкту нерухомості відсутні (а.с. 93).

Отже, відповідач при здійсненні владних управлінських функцій дотримався вимог чинного законодавства щодо перевірки наявності заборон та обтяжень.

Оскільки такі були відсутні щодо конкретного об'єкту нерухомості підстав для відмови у здійсненні реєстраційних дій не було.

Доводи апелянта про скасування ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 березня 2016 року ухвали Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року про здійснення виділу квартир та нежитлових приміщень із об'єктів нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 апеляційний суд відхиляє, адже згідно відомостей з Державного реєстру квартира АДРЕСА_1 є окремим об'єктом нерухомого майна і належала на праві власності ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 1740/2224/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Макарик
І. В. Глушко
Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.