Справа № 120/79/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 лютого 2019 р. Справа № 120/79/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика В.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

10 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Бершадського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області № 14 від 20.06.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язати Бершадське об'єднане управління пенсійного фонду України Вінницької області призначити, нарахувати та виплачувати йому пенсію за віком у відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з 24.02.2018 року.

В своєму позові зазначав, що він, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення Серії НОМЕР_2 (Категорія 4), 21.03.2018 року звернувся до Бершадського ОУПФ України у Вінницькій області, із заявою про призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Розпорядженням відповідача № 14 від 20.06.2018 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв'язку з тим, що відомості, зазначені в трудовій книжці, спростовують факт його проживання, станом на 01.01.1993 року, в зоні посиленого радіологічного контролю.

Непогоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ним документально підтверджено реєстрацію місця свого проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, натомість записи в трудовій книжці не спростовують такого факту, оскільки робота в період з 07.09.1984 року по 20.03.1989 року в Одеському монтажному управлінні треста «Южтеплоенергомонтаж», виконувалась на території Ладижинської ТЕС , в період з 17.08.1990 року по 31.12.1991 року робота в районах прирівняних до районів Крайньої Півночі виконувались вахтовим методом, тобто на роботі позивач перебував не більше місця.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року провадження у справа відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) на 06.02.2019 року.

05.02.2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, зазначаючи, що обов'язковою умовою, що передбачає право особи на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, є встановлення факту постійного проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року не менше 4 років. Разом з тим, подані позивачем документи, в їх сукупності такого факту не підтверджують. Так, згідно наданої позивачем трудової книжки період постійної роботи на підприємствах м. Ладижина не підтверджується, а саме з 07.09.1984 року по 20.03.1989 року позивач працював в Одеському монтажному управлінні треста "Южнтеплоенергомонтаж", з 17.08.1990 року по 31.12.1991 року в районах прирівняних до Крайньої Півночі. Окрім того, в період з 21.03.1989 року по 06.09.1989 року в кооперативі "Строитель", з 07.09.1989 року по 03.08.1990 року у Всесоюзному кооперативі науково-виробничому об'єднанні "Інтеграл" та з 20.01.1992 року по 01.06.1992 року в Державному будівельно-монтажному малому підприємстві "Факел", проте із записів трудової книжки не вбачається, що вищевказані підприємства знаходились на території зони посиленого радіологічного контролю. Тобто, умова щодо проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у забрудненій зоні менше не менше 4 років позивачем не підтверджена, а тому, на переконання відповідача, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону 796-XII, із зниженням пенсійного віку на 5 років.

Ухвалою суду від 06.02.2019 року, з метою додаткового вивчення матеріалів справи, розгляд справи відкладено на 26.02.2019 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

21.03.2018 року позивач звернувся до Бершадського ОУПФ із заявою про призначення пенсії, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Розпорядженням Бершадського ОУПФ № 14 від 20.06.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки не було документально підтверджено 4 років роботи чи проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року.

Не погодившись з такою відмовою позивач звернувся в суд з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо характеру спірних правовідносин та норм закону, що їх регулює суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон 796-XII).

Статтею 9 Закону 796-XII визначено коло осіб, які вважаються такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно вказаної статті, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону 796-XII, визначено осіб, які належать до які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Стаття 13 Закону 796-XII передбачає обов'язки держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини 4статті 14 Закону 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема, такі категорії осіб, як особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи, з числа осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років передбачено право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність двох підтверджених обставин, а саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 року для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

Згідно з матеріалів справи, факт наявності у позивача права на вихід на пенсію зі зменшенням пенсійного віку підтверджується: паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 з якого видно, що позивачу на день звернення за призначенням пенсії 21.03.2018 року виповнилось 55 років і у нього виникло право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку; Довідкою, виданою відділом реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області № 414 від 21.02.2018 року, про те, що ОСОБА_1 зареєстрований в м. Ладижин Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 - з 14.08.1984 року по 20.05.1997 року; АДРЕСА_1 - з 14.04.1998 року по 09.06.1998 року; АДРЕСА_2 - з 09.06.1998 року по 11.07.2000 року; АДРЕСА_1 - з 24.10.2003 року по 17.04.2014 року; АДРЕСА_3 - з 25.04.2014 року по теперішній час; амбулаторною карткою Ладижинської міської лікарні, записи якої свідчать про проходження обстежень ОСОБА_1 в 1986, 1989, 1990, 1991 роках; посвідченням Серії НОМЕР_2, особи, що постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю 4 категорії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 м.Ладижин Тростянецького району Вінницької області віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 4.

Також, слід вказати, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Тобто, підставою для отримання посвідчення та як наслідок статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є наявність у особи вказаного документа.

Частиною 3 статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено, що Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Як вже було встановлено судом, позивач має відповідний статус особи потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 30.12.2005 року.

Отже, при встановленні статусу потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4 та видачі відповідного посвідчення, яке згідно вказаного є безумовним підтвердження наявності відповідного статусу у особи, вже було підтверджено та встановлено факт постійного проживання не менше чотирьох років на території зони посиленого радіоекологічного контролю, станом на 1 січня 1993 року, оскільки у випадку іншого підстави для видачі йому посвідчення 4 категорії були б відсутні.

Таким чином, висновок відповідача, за наявності у позивача відповідного статусу потерпілого від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4, про відсутність у ОСОБА_1 права на вихід на пенсію за пільговими умовами зі зменшенням пенсійного віку є помилковим.

Окремо слід зазначити, що посилання відповідача на роботу позивача вахтовим методом не спростовує факту його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки тривалість вахти не може перевищувати одного місяця, а відпочинок між ними (вахтами) робітнику надається за місцем постійного проживання.

З огляду на вищенаведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 24.02.2018 року, а відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд керується положеннями ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Бершадського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області № 14 від 20.06.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1, згідно частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Зобов'язати Бершадське об'єднане управління пенсійного фонду України Вінницької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідності до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з 24.02.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір за рахунок бюджетних Бершадського об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Героїв України, 23, м. Бершадь, Вінницька область, ) в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене 26.02.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович