Справа № 240/4921/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4921/18

Головуючий у 1-й інстанції:Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

01 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу №202 від 04.10.2018, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року, позивач ОСОБА_2, звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про:

-визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою викладену у наказі №202 від 04.10.2018 з послідуючою передачею земельної ділянки в оренду на термін 49 років для сінокосіння за клопотанням від 03.05.2018;

- скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №202 від 04.10.2018;

- зобов'язання відповідача надати дозвіл йому на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду на 49 років;

- стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_2 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2606,10 грн.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 22 листопада позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 04.10.2018 №202 про розгляд клопотання ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 12642, РНОКПП НОМЕР_1) у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у користування (в оренду) строком на 49 років земельної ділянки для сінокосіння, площею 59,1192 га, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області, згідно клопотання ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 12642, РНОКПП НОМЕР_1) від 03 травня 2018 року. Зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у користування (в оренду) строком на 49 років земельної ділянки для сінокосіння, площею 59,1192 га, яка розташована на території Брусилівського району Житомирської області, згідно клопотання ОСОБА_2 від 03 травня 2018 року. У решті позовних вимог - відмовив.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні клопотання від 03.05.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області на виконання рішення суду від 04.09.2018 було розглянуто клопотання позивача від 03.05.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та у зв'язку із порушенням вимог ст..ст.34, 123, 134 Земельного кодексу України відмовлено у наданні такого дозволу. Вважає, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2 на яку претендує позивач відповідно до Публічної кадастрової карти України відсутня, а вимога суду першої інстанції зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою є втручанням в його дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2018, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.05.2018 року позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 59,1192 га за кадастровим номером НОМЕР_2 на території Брусилівського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду для сінокосіння терміном на 49 років. Додатком до вказаного клопотання зазначені графічні матеріали (а.с.27), однак Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило у наданні такого дозволу.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, викладеною у листі №Г-5393/0-2929/0/22-18 від 25 травня 2018 року Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за клопотанням від 03 травня 2018 року, оформлену листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вих. №Г-5393/0-2929/0/22-18 від 25 травня 2018 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 03 травня 2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для сінокосіння у користування терміном на 49 років земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 на території Брусилівського району Житомирської області, за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

На виконання вищевказаного рішення суду Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області направило на адресу позивача наказ №202 від 04.10.2018 про розгляд клопотання від 03 травня 2018 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні вказаного клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для сінокосіння у користування терміном на 49 років земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 на території Брусилівського району Житомирської області, у зв'язку із порушенням вимог ст.ст. 34, 123, 134 Земельного кодексу України.

Вважаючи рішення відповідача протиправним та необґрунтованим, а свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, а тому вважає за необхідне змінити мотивувальну частину судового рішення суду першої інстанції.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

У відповідності до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.2 ст. 123 Земельного Кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень частини третьої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Слід також зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 806/2982/17.

Як встановлено судом першої інстанції, у наказі №202 від 04.10.2018 відповідач послався лише на порушення вимог ст.ст.34,123,134 ЗК України, однак не обґрунтував вказані порушення та не вказав, які саме порушення вчинив позивач.

Також, представник відповідача не надав жодного доказу на підтвердження того, що саме земельна ділянка за кадастровим номером: НОМЕР_2 належить до земель водного фонду та у зв'язку із чим у Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відсутні повноваження розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, хоча висловлює таку позицію також і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів критично ставиться до інформації, яка викладена в довідці представника відповідача від 13.12.2018 №361/309-18-0.22, оскільки при апеляційному перегляді інформації, що знаходиться в Публічній кадастровій карті України в режимі реального часу, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером: НОМЕР_2 є в наявності та знаходиться на території Брусилівського району Житомирської області.

Отже, відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні клопотання від 03.05.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Один з доводів апеляційної скарги стосується втручання суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним наказ №202 від 04.10.2018 про розгляд клопотання від 03.05.2018 ОСОБА_2, яким відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, скасувати вказаний наказ та зобов'язати відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку щодо вимоги позивача про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області понесених витрат на правову допомогу, а тому колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджені належні докази на підтвердження факту надання адвокатом Нестеренком М.М. правничої допомоги по підготовці та складанні позовної заяви та відсутні правові підстави для задоволення вказаної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Сушко О.О.