Справа № 160/7941/18
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 160/7941/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року (суддя Віхрова В.С.) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 02.03.2018 № Ф-23868-17/61 про сплату єдиного соціального внеску в розмірі 8404,01 грн., стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн., стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 02.03.2018 № Ф-23868-17/61 про сплату єдиного соціального внеску в розмірі 8404,01 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь судовий збір у розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, право на відшкодування витрат на правову допомогу передбачено лише за участь адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Разом з тим, судом першої інстанції не вірно застосовано вказану норму матеріального права, адже Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» втратив чинність на підставі Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача понесених ФОП ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомоги необхідно керуватися нормами ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Бивалін Олександр Вікторович» укладено договір від 12.10.2018 про надання правової допомоги, за умовами якого розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану правничу допомогу визначається сторонами окремою додатковою угодою.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 16.10.2018 сторони погодили порядок оплати правової допомоги Бюро за наступні послуги: усні юридичні консультації (1000 грн.), підготовка та подача адміністративного позову (3000 грн.), представництво інтересів клієнта у кожному судовому засіданні (1000 грн.).

Сторонами договору підписано Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 23.10.2018, яка склала 4000 грн.

На підставі рахунку Адвокатського бюро № 1 від 23.10.2018 про сплату 4000 грн. позивачем здійснено оплату за надання правової допомоги в сумі 5000 грн., що підтверджується копією платіжної квитанції № 31066, копія якої міститься в матеріалах справи.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що для визначення обґрунтованості заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судам необхідно враховувати сукупність наступних складових: складність справи та виконані адвокатом роботи; час, витрачений адвокатом на виконання робіт; обсяг виконаних робіт; ціну позову або значення справи для сторони в розрізі її репутації; публічний інтерес справи.

Суд доходить висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість понесених витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, адже позов про скасування податкової вимоги про сплату ЄСВ у розмірі 8404,01 грн. відповідно до ст. 12 КАС України відноситься до категорії справ незначної складності, не становить суспільного інтересу та не впливає на ділову репутацію позивача, адже не пов'язаний з наданням оцінки вчинених правочинів з третіми особами - контрагентами. Також з акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 неможливо встановити час, витрачений адвокатом на виконання робіт/надання послуг та обсяг виконаних робіт/наданих послуг.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними доказами обґрунтованість розміру понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги в адміністративній справі № 160/7941/18, а тому така вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі, який, за висновком суду, є співрозмірним заявленому позову з урахуванням його ціни та незначної складності справи.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що при вирішенні справи в оскаржуваній частині судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню в окремій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в адміністративній справі № 160/7941/18 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області витрат на професійну правову допомогу - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Постанова суду набирає законної сили з 26 лютого 2019 року та оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 26 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова