Справа № 0640/4479/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4479/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

20 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Зозулі К.Т.,

представника позивача: Науменко І.В.,

представника відповідача: Зеленюка Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний фонд Терещенка" до Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2018 року №,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний фонд Терещенка" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 червня 2018 року №.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 14 червня 2018 року № в частині зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Аграрний фонд Терещенка" від'ємного значення за квітень 2018 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, винесено не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Також судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області від 14 червня 2018 року № є правомірним. Також вказав, що у матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі фактично наданої адвокатом правничої допомоги та інші документи, які б підтвердили склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, з 22 травня 2018 року по 29 травня 2018 року уповноваженою посадовою особою податкового органу проведена камеральна перевірка підприємства з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за квітень 2018 року, про що складений відповідний акт перевірки від 29 травня 2018 року.

За результатами перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби в Житомирській області винесено податкове повідомлення - рішення від 14 червня 2018 року № , відповідно до якого підприємству зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту з податку на додану вартість наступного податкового періоду за квітень 2018 року на 543466, 00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Тобто, законодавець визначив альтернативні варіанти для платника податку, у якого є від'ємна різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Більш того, буквальне викладення вказаної правової норми із одночасним застосуванням сполучників (та/або) свідчить, що сам факт заявлення такої суми до бюджетного відшкодування без її перерахування на рахунок платника не може призводити до автоматичного її зменшення.

Крім того, зазначені правові норми не регулюють жодних відносин щодо заповнення податкової звітності з податку на додану вартість та не передбачають жодних правових наслідків порушення порядку їх заповнення.

Порядок заповнення декларації з податку на додану вартість здійснюється відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за N 159/28289 (далі - Порядок № 21).

Деталізація порядку заповнення податкової звітності та розшифровку від'ємного значення різниці між податковими зобов'язаннями і податковим кредитом в розрізі постачальників тільки у тій частині такого від'ємного значення, яка задекларована платником податку до бюджетного відшкодування здійснюється в таблиці 2 "Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України" додатка 3 (Д3) до декларації з податку на додану вартість.

Деталізація від'ємного значення різниці між податковими зобов'язаннями і податковим кредитом, яка переноситься до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, здійснюється лише в частині періодів її виникнення. Такі дані відображаються в додатку 2 (Д2) до декларації з податку на додану вартість.

Посилання апелянта на положення підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21 колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З матеріалів справи, встановлено, що в податковому повідомленні-рішенні від 14 червня 2018 року № не зазначено про наявність порушення позивачем жодних вимог підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21, що призвели до завищення суми від'ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Положеннями підпункту 5 пункту 5 розділу V Порядку № 21 лише передбачено, що сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду. Жодних правових наслідків, в тому числі певна відповідальність, для платника вказаними правовими нормами Порядку № 21 не передбачено.

При дослідженні податкової декларації позивача судом першої інстанції вірно встановлено, що значення рядка 21 (4335325) відповідає сумі рядка 19.1 та рядка 20.3 цієї декларації та відповідає даним додатку 2 до неї.

Таким чином, у позивача були відсутні підстави для відображення в рядку 21 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року суму від'ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14 червня 2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз наведених вище норм КАС України дає підстави вважати, що матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

До суду першої інстанції на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги № 18/ПД/1 від 28 вересня 2018 року, акт прийому передачі наданих послуг, виписку по рахунку позивача щодо оплати згідно з договором про надання правничої допомоги на суму 20000 грн.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп. є не співмірними із складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, оскільки жодних доказів зворотнього матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний фонд Терещенка" понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року скасувати в частині розподілу судових витрат.

В цій частині прийняти нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний фонд Терещенка" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн. 00 коп.

В решті рішення суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 лютого 2019 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.