Справа № 712/14530/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Черкаської митниці ДФС на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Пташник Світлани Вікторівни до Черкаської митниці ДФС про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Пташник Світлана Вікторівна звернулася до суду з позовом до Черкаської митниці ДФС, в якому просила скасувати постанову Черкаської митниці ДФС від 15 листопада 2018 року в справі про порушення митних правил № 182/90200/18 про притягнення Пташник Світлани Вікторівни, менеджера із зовнішньоекономічної діяльності ПрАТ «Черкасивторресурси» до відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 485 Митного кодексу України, провадження по справі закрити.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову Черкаської митниці ДФС від 15 листопада 2018 року в справі про порушення митних правил № 182/90200/18 про притягнення Пташник Світлани Вікторівни, менеджера із зовнішньоекономічної діяльності ПрАТ «Черкасивторресуриси» до відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Черкаська митниця ДФС звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 485 МК України, у звязку із чим, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протягом 2017 року менеджером із зовнішньоекономічної діяльності ПрАТ «Черкасивторресурси» Пташник С.В. Черкаській митниці ДФС за митними деклараціями № UA902050/2017/500693 від 21.03.2017 р., № UA902050/2017/500922 від 27.03.2017 року, № UA902050/2017/501433 від 10.04.2017 р., № UA902050/2017/501466 від 10.04.2017 р., № UA902050/2017/501484 від 11.04.2017 р., № UA902050/2017/501708 від 18.04.2017 р., № UA902050/2017/501706 від 18.04.2017 р., № UA902050/2017/503142 від 29.05.2017 р., № UA902050/2017/503195 від 30.05.2017 р., № UA902050/2017/506290 від 04.09.2017 р. задекларовано в митний режим імпорту товари, що надійшли на адресу ПрАТ «Черкасивторресурси» на виконання зовнішньоекономічного договору від 14.02.2017 р. № 14022017, укладеного з компанією «GMA GROUP SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, POLSKA».

Згідно п.3.2. зовнішньоекономічного договору від 14.02.2017 р. № 14022017, поставки вказаних товарів здійснювалися на умовах FCA (Республіка Польща) згідно ІНКОТКРМС-2010.

Постановою першого заступника начальника Черкаської митниці ДФС Крутяка Р.О. від 15.11.2018 року у справі про порушення митних правил №182/90200/18 позивача, як посадову особу - менеджера із зовнішньоекономічної діяльності ПрАТ «Черкасивторресурси», було притягнуто до відповідальності за порушення митних правил, передбачену ст.485 Митного кодексу України, з накладенням стягнення у вигляді штрафу розміром 4087, 89 грн.

Провадження у справі про порушення митних правил №182/90200/18 розпочато на підставі акту від 02.10.2018 р. №383/23-00-14-0606/01886224 про результати документальної планової перевірки Приватного акціонерного товариства «Черкасивторресурси» (0) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2018 р., що проводився посадовими особами Головного управління ДФС у Черкаській області.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення таким, що прийнято з порушенням чинного законодавства,звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Диспозиція статті 485 МК України передбачає адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Отже, з об'єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, характеризується наявністю дій, а з суб'єктивної - у формі умислу.

Відповідно до ст. 262 МК України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Згідно з ч.1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 5 статті 265 МК України передбачено, що декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Відповідно до ч.1 ст. 266 МК України, декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Частиною 8 ст. 257 МК України визначено перелік відомостей, які вносяться до митної декларації декларантом.

Відповідно до ч.8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 5 статті 266 МК України визначено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов'язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до відповідальності за ст. 485 МК України стало те, що при здійсненні декларування митної вартості за митними деклараціями № UA902050/2017/500693 від 21.03.2017, № UA902050/2017/500922 від 27.03.2017 року, № UA902050/2017/501433 від 10.04.2017, № UA902050/2017/501466 від 10.04.2017, № UA902050/2017/501484 від 11.04.2017, № UA902050/2017/501708 від 18.04.2017, № UA902050/2017/501706 від 18.04.2017, № UA902050/2017/503142 від 29.05.2017, № UA902050/2017/503195 від 30.05.2017, № UA902050/2017/506290 від 04.09.2017, що надішли на адресу ПрАТ «Черкасивторресурси» на виконання зовнішньоекономічного договору від 14.02.2017 № 14022017, укладеного з компанією «GMA GROUP SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, POLSKA», в порушення вимог п.2 ч.2 ст. 52, п.5 ч.10 ст. 58 Митного кодексу України, п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України не було враховано (додано) вартість експедиційних послуг, що призвело до несплати митних платежів за вищевказаними митними деклараціями на загальну суму 1362,63 грн.

Так, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 МК України.

Відповідно до ч. 4 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч.10 цієї статті.

В силу ч.5 ст.58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною 1 ст.53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, згідно ч. 2 цієї статті, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинами 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно п.5 ч.10 ст.58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

З матеріалів справи вбачається, що доставку товарів з Польщі за 33 МД для ПрАТ «Черкасивторресурс» за договором поставки № 14022017 від 14.02.2017 р. укладеним з «GMA GROUP SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA, POLSKA», на умовах поставки FCA, згідно Інкотермс-2010, забезпечував ФОП ОСОБА_8 на підставі договору транспортно-експедиційного обслуговування № 04012016 від 02.01.2017 р.

За результатами перевірки документів щодо доставки товарів для ПрАТ «Черкасивторресурси» за договором поставки від 14.02.2017 року, експедитором ФОП ОСОБА_8, за 10 МД, встановлено, що він не виставляв в рахунку замовнику ПрАТ «Черкасивторресурси» вартість експедиційних послуг, хоча це визначено п.п.1 п.1. договору транспортно-експедиційного обслуговування № 04012016 від 02.01.2017 р.

Тобто, при декларуванні митної вартості товару за 10 МД ПрАТ «Черкасивторесурси» не була врахована (додана) вартість експедиційних послуг експедитора ФОП ОСОБА_8 що призвело до заниження митної вартості товару та заниження митних платежів за цими МД на загальну суму 1362,63 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач, як посадова особа підприємства - менеджер із зовнішньоекономічної діяльності, відповідно до посадової інструкції, здійснює у встановленому порядку декларування переміщення товару через митний кордон України на адресу або від підприємства, подає документи, передбачені МК України, необхідні для здійснення митного оформлення, а також забезпечує надання товарів та транспортних засобів митниці для проведення митного контролю.

При декларуванні митної вартості товарів за митними деклараціями, зазначеними у акті перевірки, Пташник С.В., як декларантом, було подано декларації митної вартості та документи, зазначені у ч.2 ст. 53 МК України, у тому числі, документи на підтвердження задекларованої інформації про розмір витрат на транспортування, що додані до ціни товару, з урахуванням умов поставки FCA-PП, а також надано додаткові документи, передбачені ч.3 ст.53 МК України. Інформація про документи, надані для митного оформлення за цими митними деклараціями також зазначена у акті перевірки та в оскаржуваній постанові.

Відповідно до статті 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду справи відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що позивачем у митній декларації заявлені неправдиві відомості, і що при зазначенні таких відомостей умисел позивача був спрямований саме на зменшення розміру митних платежів.

За даних обставин, сам по собі факт не враховання вартості експедиційних послуг при декларуванні позивачем, за вказаних обставин, не може бути доказом того, що її дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної в постановах від 06 червня 2018 року по справі №607/1866/17 та № 607/2391/17, для притягнення до відповідальності, згідно зі статтею 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

На думку колегії суддів, у даному випадку сам по собі факт не враховання позивачем вартості експедиційних послуг, за умови подачі контролюючому органу всіх документів, без наявності умислу та спеціальної мети не є окремим видом порушення митних правил та сам по собі не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, якщо інші відомості, необхідні для визначення митної вартості товарів, є достовірними та зазначені декларантом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, в даному випадку, відсутня в діях позивача суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Пташник Світлани Вікторівни та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Черкаської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.