Справа № 0440/7058/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2019 року Справа № 0440/7058/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
позивача представника відповідача ОСОБА_3 Грановського М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Національної поліції України, до Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Національної поліції України, до Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України в якому позивач просить:
визнати протиправним та скасувати Рішення Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_3, що прийняте 01.06.2018 №3/ІІІ/IV/5;
зобов'язати Національну поліцію України в особі Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, надати ОСОБА_3 статус учасника бойових дій.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що підставою надання статусу учасника бойових дій є безпосередня участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, який, відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» рахувався працівником поліцейського полку ПСПОП "Дніпро-1" ГУНП, а тому відмова в наданні статусу учасника бойових дій є протиправною.
Представник Національної поліції України надіслав відзив в якому зазначив, що згідно пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункт 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції відсутні підстав для отримання статусу учасника бойових дій особами, які не є поліцейськими у розумінні статті 17 Закону України «Про національну поліцію». Оскільки, позивач в період відрядження Національною поліцією в райони проведення антитерористичної операції працював слюсарем з ремонту автомобілів, спеціальне звання в нього відсутнє, присяга не складалася, питання щодо надання йому статусу учасника бойових дій на думку відповідача не входить до компетенції комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Представник Національної поліції України в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник Комісії національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 проходив службу в Полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в період з 17.06.2016. по 12.07.2016 та забезпечував виконання завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом" в районах проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) у м.Бахмут Донецької області.
Підставою направлення позивача до зони проведення АТО були Накази Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.06.2016 № 160 о/с дск, від 13.07.2016 № 191 о/с дск.
Позивач прибув в розпорядження керівника антитерористичного центру Служби безпеки України та входив до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей для виконання службових (бойових) завдань, що підтверджується наказами Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ від 24.06.2016 № 176 дск від 17.07.2017 № 199; від 28.08.2016 № 241.
У березні 2018 року позивач звернувся до Комісії для вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій. Листом від 18 червня 2018 року № 18/17-82 ГУНП в Дніпропетровській області повідомило, що Комісія відмовила позивачу в наданні такого статусу, прийнявши Рішення від 01.06.2018 №3/ІІІ/ІV/5 та мотивуючи його тим, що позивач не був поліцейським.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За приписами ст. 1 Закону 3551-ХІІ такий спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.
Згідно ст. 5 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях". Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 (далі - Порядок №413).
За приписами п.2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 4 Порядку №413 визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Таким чином, Закон 3551-ХІІ та Порядок № 413 чітко окреслюють категорію осіб за посадою та статусом, які за наявності сукупних ознак (участь у захисті незалежності, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення) та підтвердження таких даних відповідними документами, визнаються учасниками бойових дій.
Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
За приписами ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Згідно ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до п.п. 9, 17, 20 ст. 22 Закону № 580-VIII керівник поліції: у межах повноважень надає доручення, обов'язкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; у визначеному порядку вносить подання про представлення поліцейських, державних службовців апарату центрального органу управління поліції та працівників поліції до відзначення державними нагородами України; вносить Міністру внутрішніх справ України пропозиції про утворення територіальних органів поліції, які є юридичними особами публічного права, у межах граничної чисельності поліцейських, державних службовців та працівників поліції і коштів, визначених на її утримання, а також щодо їх ліквідації, реорганізації Кабінетом Міністрів України.
Аналізуючи вищенаведені положення законодавства України, суд зазначає, що Закон № 580-VIII розмежовує такі поняття як «поліцейський» та «працівник поліції».
Судом встановлено, що позивач є слюсарем з ремонту автомобілів полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП. Позивач не є поліцейським у розумінні положень Закону № 580-VIII, оскільки ним не складалася присяга поліцейського, не присвоювалося спеціальне звання, такий не проходив службу на відповідній (атестованій) посаді в поліції. ОСОБА_3 є вільнонайманим працівником.
Позивач прийнятий на службу до поліції зі спеціальним званням «рядовий поліції» лише 11.07.2017 року на підставі наказу №222 о/с.
Суд звертає увагу, що вичерпний перелік осіб, що визнаються учасниками бойових дій, передбачений п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону3551-ХІІ, встановлює таке право саме для саме поліцейських, а не для працівників поліції, інших працівників.
Матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджували б участь позивача у забезпеченні виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом», та публічної безпеки і порядку в районах проведення АТО, саме у якості поліцейського чи в статусі особи, що за приписами Закону 3551-ХІІ та Порядку № 413, може бути визнана учасником бойових дій.
Як встановлено абз. 2 п. 4 розд. ІІ Положення № 405 Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави для визнання його учасником бойових дій, а отже приймаючи рішення від 01.06.2018 №3/ІІІ/IV/5, Комісія національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України діяла на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.
Додатково суд зазначає, що в даному випадку відсутні порушення конституційних прав позивача на соціальний захист, як особи, що приймала безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, зважаючи на наступне.
Відповідно до ст. 8 Закону 3551-ХІІ учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.
Як передбачено п. 13 ст. 9 Закону 3551-ХІІ учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до посвідчення учасника війни №074705, що видане 17.03.2017 року, позивачу надано статус учасника війни.
Таким чином, позивач за свою безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, для якої його було скеровано у відрядження до зони АТО, набув статусу учасника війни, тобто особи, на яку розповсюджуються визначені Законом 3551-ХІІ гарантії, пільги, цільові програми соціального і правового захисту і т.п., а відтак порушення прав позивача судом не встановлено.
Беручи до уваги досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить висновку, що Комісією національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, відповідно до приписів ст. 77 КАС України, доведено правомірність рішення від 01.06.2018 №3/ІІІ/IV/5, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За викладених обставин, адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 січня 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова