Справа № 1740/1908/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3026/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Болюк Н. В.,

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський асфальтний завод» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі № 1740/1908/18 (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Махаринця Д. Є., повний текст рішення складено 26 вересня 2018 року) за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський асфальтний завод» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський асфальтний завод» (далі - Товариство) про стягнення податкового боргу у розмірі 639722.12 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач належним чином не виконує вимоги чинного законодавства щодо сплати податкового боргу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року вказаний позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки та не враховано того, що сума, зазначена у податкові вимозі, відрізняється від суми податкового боргу, що заявлена позивачем в позовній заяві. Зазначає, що податкова вимога була сформована та надіслана відповідачу до спливу граничного строку сплати податку. Також судом, на думку скаржника, не надано належної оцінки наявності розбіжності між сумами податкового боргу, зазначеними у розрахунку виникнення податкової заборгованості по нарахованих сумах згідно інтегрованих карток платника податків та заявлених позивачем у позовній заяві (згідно розрахунку податковий борг становить - 668914,42 грн, а у позовній заяві зазначено - 639722,12 грн).

Учасники справи, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце його проведення, тому відповідно до частини четвертої статті 229 та пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на 21 червня 2018 року у Товариства наявна заборгованість перед бюджетом у розмірі - 639 722, 12 грн., а саме:

- по податку на додану вартість по податкових декларація від 20 грудня 2017 року № у розмірі 187004,52 грн, 22 січня 2018 року № у розмірі 451927,00 грн, всього - 638931, 52 грн.

- по податковому повідомленню-рішенню від 24 січня 2018 року № на суму - 790, 06 грн.

Вказана заборгованість виникла внаслідок несплати Товариством узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість по податкових деклараціях за період грудень 2017 року, січень 2018 року та у зв'язку з нарахуванням штрафних санкцій вказаним вище податковим повідомленням-рішенням.

У зв'язку з добровільною несплатою відповідачем узгодженого податкового зобов'язання у встановлений Податковим кодексом України (далі - ПК України) строк, у останнього виник податковий борг.

У зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача наявний податковий борг, який ним не сплачений у встановлені строки, а тому такий у відповідності до пункту 95.3 статті 95 ПК України повинен бути стягнутий за рішенням суду.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Із змісту підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України видно, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту пункту 59.1 статті 59 ПК України видно, що у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, нормами податкового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, передбачено направлення платнику податків податкової вимоги в разі несплати ним узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки та у випадку безперервності такого податкового боргу ПК України не передбачає направлення другої податкової вимоги, навіть за умови його збільшення чи зменшення.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України податковим органом сформована та надіслана відповідачу податкова вимога від 21 грудня 2017 року № 11268-17, яка є чинною та не скасована в судовому порядку.

Вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу. Доказів добровільної сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

Щодо посилань скаржника на наявність розбіжності між сумами податкового боргу, зазначеними у розрахунку виникнення податкової заборгованості по нарахованих сумах згідно інтегрованих карток платника податків та заявлених позивачем у позовній заяві, то такі суд до уваги не бере виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктами 95.1, 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже податковий орган має право звернутися до суду щодо стягнення з рахунків платника податків, як повної суми податкового боргу, так і його частини.

Щодо доводів скаржника про те, що податкова вимога була сформована та надіслана йому до спливу граничного строку сплати ним узгодженого податкового зобов'язання, то такі також є безпідставними, оскільки правовідносини щодо правомірності дій позивача щодо надсилання (вручення) податкової вимоги знаходяться поза межами предмету доказування у даній справі. Окрім цього, можливе порушення строків надсилання (вручення) податкової вимоги не позбавляє відповідача обов'язку своєчасно сплатити наявний у нього податковий борг.

За таких обставин, суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки у відповідача наявний податковий борг, який у випадку його несплати підлягає стягненню в судовому порядку.

За наведених обставин суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський асфальтний завод» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі № 1740/1908/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлено 01.03.2019 року