Справа № 2340/3469/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Справа № 2340/3469/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління

Державної фіскальної служби в Черкаській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмови ГУ ДФС у Черкаській області, викладеної у листі від 19.07.2018 р. № 30535/23-00-05-048, у перерахунку та доплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язання ГУ ДФС у Черкаській області здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплати одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, у розмірі відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію», у редакції Закону України від 13.02.2015 р. № 208-VIII, та пп. 2 п. 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850, виходячи з 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з урахуванням раніше проведених виплат одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, розрахованих та проведених відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 р. № 707.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, зазначаючи, що, на його думку, він має право на перерахунок та доплату раніше виплаченої йому допомоги по інвалідності за ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у редакції закону від 13.023.2015 р. № 208-VІІІ та на підставі Порядку № 850.

При цьому, апелянт наполягає на наявності підстав для перерахунку призначеної йому допомоги в Порядку № 850, який хоча й не діяв на момент його звернення з відповідним рапортом, але не передбачає необхідності подання більшого пакету документів, ніж був встановлений чинним на той час Порядком № 707, а тому, на його думку, слід провести перерахунок призначеної йому допомоги саме в Порядку № 850.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2019 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наголошуючи на тому, що призначення і виплата позивачу спірної допомоги була здійснена за законодавством, чинним на час встановлення позивачу інвалідності, і у відповідача не було правових підстав для застосування нормативно-правових актів, які прийняті пізніше, а також на тому, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості здійснення перерахунку раніше призначеної і виплаченої позивачу допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.07.2015 р. наказом ГУ ДФС у Черкаській області № 84-о/пм ОСОБА_4 - старшого оперуповноваженого з ОВС відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління ДФС у Черкаській області звільнено із займаної посади та з податкової міліції у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за п. 64 «в» (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

31.07.2015 р. позивачу безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС (довідка від 03.08.2015 р. до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 191267).

18.08.2015 р. позивач подав до ГУ ДФС у Черкаській області заяву (рапорт) щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги, до якої додав копію довідки до акта огляду МСЕК, довідку про результати визначення ступеня втрати працездатності, довідку ПАТ «НАСК «Оранта» від 06.08.2015 р. № 03-01/75, довідку СК «Брокбізнес» від 07.08.2015 р. № 08-07/01, копію паспорту та ІПН.

Першим заступником голови ДФС України було затверджено висновок від 18.08.2015 р. про призначення ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 1.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 р. № 707, у розмірі 64724,40 грн.

17.09.2015 р. розглянутий і затверджений пакет документів позивача було повернуто до ГУ ДФС у Черкаській області.

Зазначені кошти були виплачені позивачу у грудні 2016 року.

13.03.2018 р. позивач звернувся до ДФС України із заявою щодо проведення розрахунку та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що йому встановлено ІІ групу інвалідності і причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС.

18.08.2018 р. першим заступником голови ДФС України затверджено висновок, в якому зазначено, що позивач відповідно до п. 1.2 Порядку № 707, має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з подією, що сталася у період проходження служби, і що вже призначена йому одноразова грошова допомога складає 64724,40 грн.

25.06.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та призначити належну йому до виплати суму одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ (зі змінами та доповненнями), чинного на момент звернення та призначення допомоги, та виплатити йому недоплату одноразової грошової допомоги в сумі 178875,60 грн.

Листом від 19.07.2018 р. № 30535/23-00-05-048 відповідач повідомив ОСОБА_4 про те, що Постановою КМУ від 21.10.2015 р. № 850 затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, але такі нормативно-правові акти не поширюються на працівників податкової міліції, тому для проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно з цією постановою законні підстави відсутні.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову відповідача щодо здійснення перерахунку раніше призначеної та виплаченої йому одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було правових підстав для складання та направлення до ДФС України висновку щодо проведення перерахунку призначеної і вже виплаченої позивачу допомоги за іншими нормами законодавства.

При цьому, суд також зазначив, що на час встановлення позивачу інвалідності та його звернення до відповідача із заявою (рапортом) щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги був чинним Порядок № 707, який разом із Законом України «Про міліцію» застосований відповідачем, і для застосування Порядку № 850, який на той час, ще не набрав чинності, у відповідача не було жодних правових підстав.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ), Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 р. № 707 (далі - Порядок № 707), Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції , затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 (далі - Порядок № 850).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 353.1 ст. 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У п. 356.1 ст. 356 ПК України встановлено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Пунктом 351.1 статті 357 ПК України визначено, що форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пенсійне забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції здійснюється у порядку, встановленому законом для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 4 Закону № 565-ХІІ правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

У відповідності до ч. 6 ст. 23 Закону № 565-XII (чинного до 07.11.2015 р.) у редакції Закону України від 13.02.2015 р. № 208-VIII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з п. 2 Порядку № 707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Постановою КМУ від 21.10.2015 р. № 850 відповідно до ст. 23 Закону № 565-XII затверджено Порядок № 850.

У п. 2 Порядку № 850 визначено, що особам, які до набрання чинності Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що Законом України № 208-VIII до Закону України «Про міліцію» було внесено зміни, відповідно до яких визначено інший розмір одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності.

Разом з тим, у період з 12.03.2015 р. (дата набрання чинності Закону № 208-VIII) до 31.10.2015 р. (дата набрання чинності Порядку № 850) механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Законом № 565-XII, був визначений чинним на той час Порядком № 707.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час встановлення позивачу інвалідності - 31.07.2015 р., його звернення до ГУ ДФС у Черкаській області із заявою (рапортом) щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги - 18.08.2015 р. та затвердження ДФС України висновку про призначення йому такої допомоги у розмірі 64724,40 грн. та навіть станом на час повернення розглянутого і затвердженого пакету документів позивача до ГУ ДФС у Черкаській області - 17.09.2015 р., Порядок № 850, на який посилається апелянт, не набув чинності і єдиним діючим порядком, який визначав механізм призначення такої допомоги, був Порядок № 707, який і було застосовано ДФС /Т.1 а.с.34/.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що вказаний висновок та/або дії відповідача чи ДФС України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції ним не оскаржувалися, протиправними у порядку, визначеному законодавством, не визнавалися, висновок не скасовувався, а був виконаний - позивачу виплачено призначену за ним суму коштів. Доказів зворотного суду не надано.

Водночас, у 2018 році, тобто більше ніж через два роки після призначення вказаної допомоги і навіть після її виплати, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку її розміру та донарахування за Порядком № 850, здійснення якого за наведених обставин не передбачено жодною нормою чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо протиправності здійснення відповідачем і ДФС України розрахунку призначеної йому допомоги в розмірі 64724,40 грн., оскільки предметом спору у даній справі є відмова ГУ ДФС у Черкаській області, викладена у листі від 19.07.2018 р. № 30535/23-00-05-048, у перерахунку та доплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не висновок від 18.08.2015 р. та/або дії відповідача чи ДФС щодо визначення саме такого розміру.

Водночас, у ч. 5 ст. 308 КАС України чітко визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що він має право на перерахунок та доплату раніше виплаченої йому допомоги по інвалідності за ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у редакції закону від 13.023.2015 р. № 208-VІІІ та Порядку № 850, що в даному випадку наявні підстави для перерахунку призначеної йому допомоги в Порядку № 850, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

З приводу посилань апелянта на постанову Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 822/456/16, апеляційний суд зазначає, що у вказаній справі предметом спору було безпосередньо рішення ДФС щодо призначення відповідної допомоги особі і, крім того, таке рішення прийнято ДФС 06.11.2015 р., тобто вже під час дії Порядку № 850.

Тобто, обставини справи № 822/456/16 є відмінними від обставин даного адміністративного спору, а тому висловлені у вказаній постанові Верховного Суду правові висновки не надають достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: