Справа № 440/3704/18
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/3704/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, -

В С Т А Н О В И В:

Державна екологічна інспекція Центрального округу /далі - позивач, ДЕІ Центрального округу/ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" /далі - відповідач, ТОВ "РАДУГА-С"/ про тимчасову заборону (зупинення) діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" та до побудови спостережних свердловин та здійснення контролю за якістю підземних вод.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" порушено вимогу частини першої статті 105 Водного кодексу України внаслідок необладнання локальних мереж спостережуваних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод навколо туалету з вигрібною ямою та вимог статей 10-11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" внаслідок неотримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від використання дров'яної пічки (типу буржуйка), а відтак наявні підстави для тимчасового зупинення діяльності суб'єкта господарювання до побудови спостережних свердловин та здійснення контролю за якістю підземних вод та до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел /а.с. 5 -7/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, а також призначено підготовче засідання.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У судове засідання 20 лютого 2019 року учасники справи не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання /а.с. 96, 98/.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі /а.с. 99/.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною першою статті 205 згаданого Кодексу встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом першим частини третьої цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що представник позивача заявила клопотання про проведення судового засідання без її участі, а відповідач уповноваженого представника до суду не направив та про причини неявки не повідомив, суд визнав за можливе проводити судове засідання за відсутності представників учасників справи.

Згідно з частиною дев'ятою статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене та достатність наявних у справі доказів, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини.

На підставі наказу Державної екологічної інспекції Центрального округу № 43/07-03 від 27 серпня 2018 року та відповідно до направлення № 41/07-04 від 27 серпня 2018 року державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Сакалом О.І. у період з 28 серпня 2018 року по 03 вересня 2018 року проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання Товариством з обмеженою відповідальністю "Радуга - С" () вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт № 41/07-15 /а.с. 8-33/.

В акті, який складений за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 41/07-15, серед іншого, вказано, що на момент проведення перевірки локальні мережі спостережуваних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод навколо туалету з вигрібною ямою товариством не обладнані та заходи щодо попередження забруднення підземних вод не здійснюються, а відтак ТОВ "Радуга - С" порушено вимогу частини першої статті 105 Водного кодексу України. Під час натурного обстеження також виявлено, що для опалення будівлі, що розташована в межах прибережної смуги ставка та яку використовує ТОВ "Радуга - С", встановлено дров'яну пічку (типу буржуйка), під час використання якої здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. При цьому дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел у товариства відсутній, чим порушуються вимоги абзацу другого частини першої статті 10 та частини п'ятої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" /а.с. 15/.

Посилаючись на те, що відсутність локальних мереж спостережуваних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод та здійснення товариством діяльності без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел створюють небезпеку для навколишнього середовища, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" №1264-XII від 25 червня 1991 року /далі - Закон №1264-XII/.

Згідно зі статтею 34 цього Закону завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Відповідно до статті 35 Закону №1264-XII державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

Пунктами "а" та "в" частини першої статті 20-2 Закону №1264-XII передбачено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: а) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля, про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, про охорону атмосферного повітря; в) обмеження чи зупинення (тимчасове) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, законодавства про оцінку впливу на довкілля, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19 квітня 2017 року, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України. Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Одним із основних завдань Держекоінспекції, визначених пунктом 3 цього Положення, є: реалізація державної політики зі здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.

Підпунктами "в" та "г" підпункту 2, підпунктами 3, 19 пункту 4 цього ж Положення встановлено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: 2) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог: в) законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо: здійснення погоджених у встановленому порядку технологічних, лісомеліоративних, гідротехнічних та інших заходів щодо охорони вод від вичерпання, поліпшення їх стану, а також припинення скидання забруднених зворотних вод (стічні, шахтні, кар'єрні, дренажні води), баластних та лляльних вод; дотримання екологічних вимог під час проектування, розміщення, будівництва, реконструкції та прийняття в експлуатацію підприємств, споруд, інших об'єктів; г) законодавства про охорону атмосферного повітря щодо: наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин; додержання нормативів у галузі охорони атмосферного повітря; надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан атмосферного повітря, визначення видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; 3) проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов'язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); 19) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Підпунктом 15 пункту 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України передбачено, що Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 102 від 21 лютого 2018 року утворена Державна екологічна інспекція Центрального округу (Полтавська та Черкаська області).

Пунктами 1 та 3 розділу І Положення про державну екологічну інспекцію Центрального округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 17 травня 2018 року №82, встановлено, що Державна екологічна інспекція Центрального округу є міжрегіональним територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується та основним завданням якої є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах відповідних територій.

Згідно з пунктами 2, 3 та 6 розділу ІІ вказаного Положення до функцій Державної екологічної інспекції Центрального округу віднесено: 2) здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевим органам виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог законодавства про охорону, раціональне використання вод та відведення водних ресурсів, зокрема щодо наявності та додержання умов дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин та про охорону атмосферного повітря, зокрема щодо наявності та додержання умов дозволів на викиди забруднюючих речовин; 3) проведення перевірки (у тому числі документальних) із застосуванням інструментрально-лабораторного контролю, складення відповідно до законодавства актів за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції; 6) звернення до суду із позовами щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, на Державну екологічну інспекцію Центрального округу покладено повноваження щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; складення відповідно до законодавства актів за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства та звернення до суду із позовами щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об'єктів у разі виникнення небезпеки для навколишнього природного середовища та для життя і здоров'я людей.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" екологічна безпека - це такий стан навколишнього природного середовища, при якому забезпечується попередження погіршення екологічної обстановки та виникнення небезпеки для здоров'я людей. Екологічна безпека гарантується громадянам України здійсненням широкого комплексу взаємопов'язаних політичних, економічних, технічних, організаційних, державно-правових та інших заходів. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди навколишньому природному середовищу, може бути припинена за рішенням суду.

Загальні вимоги до екологічної безпеки викладені у статті 51 вказаного Закону, зокрема, частинами першою та другою встановлено, що при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об'єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об'єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров'я людей. Підприємства, установи й організації, діяльність яких пов'язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.

Отже, екологічна безпека гарантується громадянам України шляхом дотримання підприємствами, установами й організаціями вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, забезпечення контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та дотримання умов дозвільного характеру на здійснення викидів.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з актом № 41/07-15 Державною екологічною інспекцією Центрального округу при проведенні планового заходу державного нагляду (контролю) Товариства з обмеженою відповідальністю "Радуга - С" встановлено порушення ТОВ "Радуга - С" вимоги частини першої статті 105 Водного кодексу України, оскільки на момент проведення перевірки локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом підземних вод навколо туалету з вигрібною ямою товариством не обладнані та заходи щодо попередження забруднення підземних вод не здійснюються.

Надаючи оцінку виявленому порушенню, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 105 Водного кодексу України підприємства, установи і організації, діяльність яких може негативно впливати на стан підземних вод, особливо ті, які експлуатують накопичувачі промислових, побутових і сільськогосподарських стоків чи відходів, повинні здійснювати заходи щодо попередження забруднення підземних вод, а також обладнувати локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом цих вод.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Водного кодексу України, води підземні - води, що знаходяться нижче рівня земної поверхні в товщах гірських порід верхньої частини земної кори в усіх фізичних станах; забруднення вод - надходження до водних об'єктів забруднюючих речовин; якість води - характеристика складу і властивостей води, яка визначає її придатність для конкретних цілей використання, та у статті 1 Закону України "Про відходи" відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов'язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення; джерело утворення побутових відходів - об'єкт, на якому утворюються побутові відходи (житловий будинок, підприємство, установа, організація, земельна ділянка).

Таким чином, підприємства, діяльність яких може негативно впливати на стан підземних вод та які експлуатують накопичувачі побутових відходів, повинні здійснювати заходи щодо попередження забруднення підземних вод, а також обладнувати локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом цих вод. При цьому така законодавча вимога не ставиться в залежність від здійснення підприємствами виробничої діяльності, тобто обов'язок щодо обладнання локальних мереж спостережувальних свердловин покладається на підприємства, що експлуатують накопичувачі побутових відходів, які не пов'язані з їх виробничою діяльністю.

Враховуючи, що використання ТОВ «Радуга-С» туалету з вигрібною ямою пов'язане зі здійсненням шкідливого впливу на навколишнє природне середовище, а саме: негативного впливу на стан підземних вод, суд дійшов висновку, що вимога позивача про тимчасову заборону (зупинення) діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" до побудови спостережних свердловин та здійснення контролю за якістю підземних вод підлягає задоволенню в частині тимчасової заборони (зупинення) використання туалету з вигрібною ямою до побудови спостережних свердловин та здійснення контролю за якістю підземних вод.

Також в акті, який складено за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 41/07-15, вказано про порушення ТОВ "Радуга - С" вимог абзацу другого частини першої статті 10 та частини п'ятої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", оскільки під час натурного обстеження виявлено, що для опалення будівлі, що розташована в межах прибережної смуги ставка, товариством встановлено дров'яну пічку (типу буржуйка), під час використання якої здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та при цьому дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел у ТОВ «РАДУГА - С» відсутній.

Надаючи оцінку цьому порушенню, суд виходить з наступного.

Відповідно до абзаців першого - другого частини першої статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" № 2707-XII 16 жовтня 1992 року (далі - Закон № 2707-XII) підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Згідно з частиною п'ятою статті 11 Закону № 2707-XII викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Пунктом 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 13 березня 2002 року, передбачено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди.

Таким чином, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися лише після отримання суб'єктом господарювання дозволу, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші.

Згідно з приписом статті 1 Закону № 2707-XII джерело викиду - об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Відповідно до пунктів 1.14.1, 1.14.4 та 1.14.5 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №7 від 10 лютого 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 1995 року за №61/597, викид речовини - надходження речовини в атмосферу від джерел забруднення; джерело забруднення атмосфери - об'єкт, з якого поширюється забруднююча речовина; стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводом позивача, що дров'яна пічка (типу буржуйка) належить до стаціонарних джерел забруднення атмосфери та її експлуатація спричиняє надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин.

Як встановлено судом, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, який би давав право експлуатувати дров'яну пічку, у ТОВ «РАДУГА-С» відсутній.

Доказів протилежного суду не надано.

З метою недопущення спричинення шкоди навколишньому природному середовищу, життю та здоров'ю людей суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про тимчасову заборону (зупинення) діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел в частині тимчасової заборони (зупинення) використання дров'яної пічки (типу буржуйка) до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел.

Отже, суд вважає, що вимога позивача про тимчасову заборону (зупинення) всієї діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" задоволенню не підлягає через неспівмірність наслідків з характером допущених порушень та ступенем їх небезпеки.

Відтак, позов належить задовольнити частково.

За подання позову до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1841,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 235 від 17 жовтня 2018 року /а.с. 4/.

Відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав.

Згідно з частиною другою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідні витрати у справі відсутні, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, буд. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 42149108) до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" (вул. Вокзальна, 2, кв. 7, м.Хорол, Полтавська область, 37800, ідентифікаційний код 36814342) про тимчасову заборону (зупинення) діяльності задовольнити частково.

Тимчасово заборонити (зупинити) діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" (вул. Вокзальна, 2, кв. 7, м.Хорол, Полтавська область, 37800, ідентифікаційний код 36814342) в частині використання туалету з вигрібною ямою до побудови спостережних свердловин та здійснення контролю за якістю підземних вод.

Тимчасово заборонити (зупинити) діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУГА-С" (вул. Вокзальна, 2, кв. 7, м.Хорол, Полтавська область, 37800, ідентифікаційний код 36814342) в частині використання дров'яної пічі (типу буржуйка) до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк