Справа № 1940/1439/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/902/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1, Суп М.Б.;

від відповідача - Цимбал О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Суп Маряни Богданівни, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Суп Маряни Богданівни, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації (суддя суду І інстанції: Дерех Н.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 46 хв. 06.11.2018р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 15.11.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

23.07.2018р. представник адвокат Суп М.Б., діюча за дорученням від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а саме: пункту автосервісу автомобілів на 1 пост та магазину по торгівлі господарськими товарами ІІ категорії складності, по АДРЕСА_1., загальною площею 179,9 кв.м. за № 10 за Фізичною особою-підприємцем /ФОП/ ОСОБА_4, зареєстровану Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції /ДАБІ/ в Тернопільській обл. 09.04.2014р. (а.с.4-9).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.90-93).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Суп М.Б., діюча за дорученням від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.98-104).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення спору суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що представленими судовими рішеннями розділені нежитлові приміщення магазину та складу-гаражу по АДРЕСА_1. між позивачем і третьою особою ОСОБА_4 як спільне майно подружжя.

Також судовими рішеннями встановлено неправомірність набуття ОСОБА_4 на підставі зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації права власності на пункт автосервісу з магазином, скасовані видані свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності.

Під час розгляду цивільної справи ОСОБА_4 провів реєстрацію спірної декларації про готовність об'єкта до експлуатації, однак про таку не повідомив суду. У самій декларації він вказав завідомо недостовірні відомості щодо статусу замовника - ФОП ОСОБА_4, а не фізичної особи ОСОБА_4, об'єкта готовності - пункту автосервісу з магазином, а також його технічні характеристики.

При цьому, заяви позивача про внесення змін у декларацію щодо власників об'єкта, його назви і технічних характеристик відхилені відповідачем.

З огляду на викладене, підставою для захисту порушеного права позивача є неможливість проведення державної реєстрації речового права - права власності на склади-гаражі, які знаходяться по АДРЕСА_1. за позивачем у зв'язку із наявними суперечностями (невідповідностями) між заявленими нею правом на вказане майно за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 10.10.2014р. та відомостями Єдиного реєстру документів про прийнятий в експлуатацію об'єкт нерухомого майна, яке зазначено у спірній декларації про готовність об'єкта до експлуатації на пункт автосервісу автомобілів на 1 пост та магазин по торгівлі господарськими товарами II категорії складності по АДРЕСА_1. загальною площею 179,9 кв.м.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 09.04.2014р. Управлінням ДАБІ в Тернопільській обл. зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція гаражів під пункт сервісу автомобілів на 1 пост та магазин по торгівлі господарськими товарами по АДРЕСА_1., класифікація будівель та споруд 1230.1, 1230.3, ІІ категорія складності» за № ТП 10 за ФОП ОСОБА_4 (а.с.57-60).

Відповідно до п.10 цієї декларації попередню декларацію про початок виконання будівельних робіт зареєстровано Інспекцією державно-архітектурно будівельного контролю у Тернопільській обл. 28.02.2014р. за № ТП 40.

На підставі спірної декларації про готовність об'єкта до експлуатації ФОП ОСОБА_4 видано Реєстраційною службою Бучацького районного управління юстиції в Тернопільській обл. свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 24357538 від 17.07.2014р., згідно якого останній є власником пункту автосервісу з магазином загальною площею 179,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розмір частки - 1/1 (а.с.40).

Державну реєстрацію прав на вказаний об'єкт нерухомого майна проведено 17.07.2014р., що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24358121 від 17.07.2014р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14499941 від 17.07.2017р. (а.с.41).

Спірна декларація зареєстрована Управлінням ДАБІ в Тернопільській обл. під час розгляду Монастириським районним судом Тернопільської обл. цивільної справи № 603/678/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємств /КП/ «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації», Соколівська сільська рада Бучацького району Тернопільської обл., про визнання права власності на майно подружжя та його поділ та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали та стягнення коштів.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 10.10.2014р. у справі № 603/678/13-ц розділено нежитлове приміщення (магазину) по АДРЕСА_1. та виділено:

ОСОБА_1 - приміщення № 1-1 тамбур площею 1,7 кв.м вартістю 4915 грн; № 1-2 торговий зал площею 49,2 кв.м вартістю 142241 грн.; № 1-3 склад площею 7,6 кв.м вартістю 19775 грн., загальною площею 58,5 кв.м., загальною вартістю 165931 грн., що складає 16/25 долей по площі і 33/50 долей по вартості;

ОСОБА_4 - приміщення № 1-4 склад площею 33,1 кв.м вартістю 86125 грн., що складає 11/25 долей по площі і 27/50 долей по вартості.

Крім того, цим рішенням суду розділено нежитлове приміщення складу-гаражу по АДРЕСА_1. та виділено в натурі:

ОСОБА_1 - приміщення № 1-1 склад площею 36,6 кв.м вартістю 37816 грн.; № 1-2 склад площею 30,3 кв.м вартістю 31973 грн.; №1-3 склад площею 21,1 кв.м вартістю 22263 грн., всього площею 88 кв.м вартістю 92052 грн., що складає 13/25 долей по площі і 1/2 по вартості;

ОСОБА_4 - приміщення № 1-4 коридор площею 25,7 кв.м вартістю 27796 грн.; гараж площею 57,2 кв.м вартістю 63546 грн., що складає 12/25 долей по площі і 1/2 по вартості (а.с.18-25).

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської обл. від 16.12.2014р. змінено рішення Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 10.10.2014р. в частині поділу нежитлового приміщення (магазину) по АДРЕСА_1., виділивши в натурі:

ОСОБА_4 - приміщення № 1-2б торговий зал площею 22,1 кв.м вартістю 63604 грн.; № 1-3б склад площею 0,60 кв.м вартістю 1821 грн.; № 1-4б склад площею 23 кв.м, що становить 1/2 долей по площі і 1/2 по по вартості;

ОСОБА_1 - приміщення № 1-1 тамбур площею 1,7 кв.м вартістю 4915 грн., № 1-2а торговий зал площею 27,2 кв.м вартістю 78637 грн., № 1-3а склад площею 6,9 кв.м вартістю 17954 грн., № 1-4а склад площею 10,1 кв.м вартістю 26280 грн., що становить 1/2 долей по площі і 1/2 по вартості.

В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 рішення Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 10.10.2014р. скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_6 про стягнення коштів, затрачених на реконструкцію даху, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 по 24941 грн. 50 коп. з кожного.

В частині поділу нежитлового приміщення складу-гаражу по АДРЕСА_1. рішення суду від 14.10.2014р. скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 про реальний поділ нежитлового приміщення складу-гаражу по АДРЕСА_1. відмовлено (а.с.26-31).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.05.2015р. рішення Апеляційного суду Тернопільської обл. від 16.12.2014р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення складу-гаражу по АДРЕСА_1., і поділ даного приміщення, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської обл. від 15.07.2015р. рішення Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 10.10.2014р. в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення складу-гаража по АДРЕСА_1. і поділ даного приміщення, залишено без змін (а.с.32-34).

Рішенням Виконавчого комітету Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської обл. № 52 від 29.06.2017р. «Про визнання права власності» присвоєно порядковий номер нежитловому приміщенню - магазину по АДРЕСА_2 та нежитловому приміщенню - складу - АДРЕСА_2 (а.с.54).

Звернувшись до Реєстраційного відділу Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської обл. з метою проведення державної реєстрації речових прав на вказані об'єкти нерухомого майна, у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення - магазин та склад, які розташовані по АДРЕСА_1. позивачу було відмовлено у зв'язку із тим, що склади, які виділені їй за рішеннями судів, зареєстровані у складі пункту автосервісу та магазину по АДРЕСА_1. 17.07.2014р. на праві власності за ФОП ОСОБА_4 на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації № 10 від 09.04.2014р. та свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 02.11.2017р. за позовом ОСОБА_1 скасовані свідоцтво про право власності на пункт автосервісу з магазином, який знаходиться з адресою: АДРЕСА_1., загальною площею 179,9 кв.м., видане ФОП ОСОБА_4, індексний номер 24357538 від 17.07.2014р., свідоцтво про право власності на пункт автосервісу з магазином, який знаходиться адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 179,9 кв.м., видане ФОП ОСОБА_4, індексний номер 32972917 від 31.01.2015р., рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції в Тернопільській обл. Лесика Б.В. про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) індексний номер 14499941 від 17.07.2014р., номер запису про право власності 6362215, за ФОП ОСОБА_4 на пункт автосервісу з магазином загальною площею 179,9 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12, адреса: АДРЕСА_1 (а.с.55-56).

03.01.2018р. ОСОБА_1 звернулась до Управління ДАБІ в Тернопільській обл. із заявою про внесення змін в зареєстровану декларації про готовність об'єкта експлуатації, а саме що стосується реконструкції гаражів під пункт автосервісу автомобілів на 1 пост та магазину по торгівлі господарськими товарами II категорії по АДРЕСА_1., загальною площею 179,9 кв.м., II категорії складності за ФОП ОСОБА_4 № 10 від 09.04.2014р., в частині назви об'єкта, зазначивши назву об'єкта як нежитлове приміщення склад - гараж по АДРЕСА_1., право власності на частину якого визнано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської обл. від 10.10.2014р. за ОСОБА_1 (а.с.15-16).

29.03.2018р. позивач звернулася до Управління ДАБІ у Тернопільській обл. із заявою щодо скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ТП10 від 09.04.2014р. (а.с.14).

Згідно листа Управлінням ДАБІ у Тернопільській обл. № 40-1019-1.20/759-18 від 27.04.2018р. законні підстави для скасування реєстрації спірної декларації є відсутніми (а.с.13).

Із змісту заявленого позову убачається, що оскарження декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Тернопільській обл. за № ТП 10 від 09.04.2014р., перешкоджає позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на присуджене їй судовими рішеннями майно - нежитлове приміщення магазину та складу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, оскарження реєстрації спірної декларації про готовність об'єкта до експлуатації зумовлено порушенням майнових прав та інтересів позивача.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація спірної декларації про готовність об'єкта до експлуатації проведена відповідачем на підставі дозвільних документів, які були надані третьою особою; сам факт реєстрації декларації не є перешкодою для реалізації іншою особою свого права на реєстрацію права власності.

Вказана декларація зареєстрована відповідачем у передбачений законом спосіб та не перешкоджає в реєстрації права власності позивача на присуджене згідно судових рішень майно.

Також судом не виявлено передбачених законом підстав для скасування реєстрації зазначеної декларації.

При цьому суд вважав, що наведений спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, висновки суду щодо належності розглядуваного спору до юрисдикції адміністративних судів не можна вважати обґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Проте, з установлених судом фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв'язку з поділом спільного майна подружжя та його державною реєстрацією, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підтвердженням наведеного також слугує й те, що після реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації фактично припинилися відносини містобудівної діяльності, обов'язковим учасником яких є орган містобудування та архітектури (у розглядуваному випадку - відповідач).

Так, відповідно до ч.9 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Згідно з п.13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затв. постановою КМ України № 461 від 13.04.2011р. «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Згідно з п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМ України № 1127 від 25.12.2015р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

2) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Згідно матеріалів справи, третьою особою ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на пункт автосервісу з магазином, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані обставини засвідчуються свідоцтвом про право власності від 17.07.2014р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2014р. (а.с.40, 41).

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 02.11.2017р. скасовані, зокрема, свідоцтво про право власності на пункт автосервісу з магазином за адресою: АДРЕСА_1, та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ФОП ОСОБА_4 на вказаний пункт автосервісу з магазином (а.с.55-56).

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст.14 цього Закону розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі:

1) знищення об'єкта нерухомого майна;

2) поділу, об'єднання об'єктів нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна;

3) державної реєстрації права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об'єкт незавершеного будівництва.

Разом з тим, під час розгляду справи не представлено доказів вчинення певних дій щодо внесення змін до Державного реєстру прав.

Таким чином, наявність судового рішення про скасування свідоцтва про право власності та рішення державного реєстратора не спричиняють до втрати завершених будівництвом будівель і споруд статусу об'єкта нерухомого майна, а лише свідчать про наявність спору щодо права власності на нього.

При цьому, правові відносини щодо введення в експлуатацію новозбудованого об'єкта слід вважати припиненими.

Неврахування зазначеного судом першої інстанції призвело до помилкового вирішення спору в порядку адміністративного судочинства.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої палати від 17.04.2018р. у справі № 815/6956/15, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки порушення провадження у справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.3 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Суп Маряни Богданівни, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Суп Маряни Богданівни, діючої за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації - скасувати, провадження в адміністративній справі № 1940/1439/18 - закрити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на позивача ОСОБА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 27.02.2019р.