Справа № 520/265/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 лютого 2019 р. № 520/265/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУНОМЕР_1) до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (вул. Євгена Котляра, буд. 4,м. Харків,61052, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним дії та скасувати рішення Харківського приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області, , щодо неможливості зарахувати періоду роботи з 03.01.1978 р. по 09.10.1988 р. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

- зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління пенсійного фонду України Харківської області код ЄДРПОУ 4038638, зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, період роботи з 03.01.1978 р. по 09.10.1988 р. до загального стажу для нарахування пенсії та провести перерахунок призначеної пенсії, враховуючи зазначений період.

В обґрунтування позову зазначив, що на звернення із заявою про перерахунок пенсії, позивач отримав відмову відповідача, яку вважає протиправною, з огляду на те, що останній протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи з 03.01.1978 р. по 09.10.1988 р.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог позивача заперечував з тих підстав, що позивачем не додано до заяви про перерахунок уточнюючі довідки щодо наявності стажу за вказаний період, які повинні бути додані, через наявність суперечностей щодо вказаного періоду у трудовій книжці позивача.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1, в 2014 році через початок конфлікту на сході країни вимушений був переїхати на постійне місце проживання до м. Харкова з м. Горлівка, що підтверджується копією довідки НОМЕР_2 від 27.11.2014 року.

05.05.2017 року позивач звернувся до Харківського приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії.

Відповіддю від 01.08.2017 року № 5763-02-01/44 відповідач повідомив позивачу, що позивач отримує пенсію за віком. Загальний страховий стаж враховано по 30.03.2017 рік та складає 19 років 00 місяців 19 днів. Зарахувати період роботи з 03.01. 1978 р. по 09.10.1988 р. немає можливості, оскільки записи в трудовій книжці не відповідають вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 9-1 від 26.04.2017 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22.05.2017 р. №648/30516 та Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України за №720/1642/5 від 06.10.2014р. «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства соціальної політики України, а саме в записі про прийняття на роботу в графі №4 дата занесена не коректно (дата наказу раніше на рік від дати прийняття).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній (далі по тексту Порядок № 637).

Згідно пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, с трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжні відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З метою отримати вказані документи позивач звернувся до Державного архіву Донецької області за отриманням інформації про дату приказу, яким його було зараховано до штату. Державним архівом Донецької області позивачу було надано відповідь № 01-23/193 вх від 09.11.2018 року, відповідно до якої "місцезнаходження документів невідомо. Провести пошук документів з особового складу вищевказаного підприємства, яке знаходилось у м. Горлівка та направити запит за належністю неможливо, оскільки це тимчасово окупована територія України".

З метою отримання інформації позивач звернувся до архіву в місті Горлівка, де отримав архівну довідку, в якій зазначено, що в документах архівного фонду Закритого акціонерного товариства «Альтаир» (далі - ЗАТ «Алыпаир») за 1978 - 1991 рр. містяться наступні відомості про трудовий стаж ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в наказі по кадрових питаннях Горлівської фабрики трикотажного полотна від 02.01.1978 р.. № l-к (мовою оригіналу): "принять на постоянную работу ОСОБА_1 - электромонтером 4-го разряда по ремонту электрооборудования в РМЦ с 03.01.1978г. с часовой тарифной ставкой 55,7 коп. с нормальными условиями труда; ...».

Як вбачається з матеріалів справи, у трудовій книжці позивача міститься запис Горлівської фабрики трикотажного полотна №5 датований 03.01.1978 року, зі змістом "Прийнятий В РМЦ електромонтером з ремонту електрообладнання четвертого розряду. Наказ 1-К від 02.01.1977 року.

Стосовно вказаного запису відповідач у своїй відповіді зазначив, що дата наказу зазначена на рік раніше від дати прийнтятя на роботу, що є підставою для незарахування до стажу вказаного періоду.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що в трудовій книжці позивача міститься також запис № 6 від 09.07.1982 року, зі змістом "присвоєний п'ятий розряд електромонтера електроцеху" наказ № 355 від 14.07.1982 року.

Щодо вказаного запису відповідач зауважень не зазначив, проте період роботи з 09.07.1982 року також не зараховано до трудового стажу позивача.

В той же час відповідачем не оспорюється період роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна у період з 10.10.1988 року по 01.03.1991 року. Суд зазначає, що між вказаними періодами відсутні проміжки часу, в які позивач не працював на вказаному підприємстві. Відповідно до запису трудової книжки від 10.10.1988 року позивачу встановлено професію помічника майстра сновально-в'язального цеху з присвоєнням 6-го розряду. Позивача не було прийнято на роботу до іншого роботодавця, або переведено на інше місце роботи.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що органом пенсійного фонду не оспорюється сам факт роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна.

Проте, внаслідок наявності невідповідностей у записах в трудовій книжці позивача, відповідач не зарахував період роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна, який підтверджений записом № 5 трудової книжки.

При цьому відповідач не наводить будь-яких обґрунтувань незарахування до стажу позивача останньої частини періоду, тобто з 09.07.1982 року по 09.10.1988 року.

Факт роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна підтверджується дослідженою трудовою книжкою позивача.

Крім того, трудова книжка позивача містить відомості про нагороди, зокрема записи № 1-6, здійснені у спірний період, щодо яких відповідач також не зазначив будь-яких зауважень щодо записів в трудовій книжці.

Відповідно до чинного законодавства України основним документом, що підтверджує трудовий стаж особи є трудова книжка. Чинне законодавство не визначає частину трудової книжки, якою підтверджується трудовий стаж, а отже будь-які відомості, внесені до трудової книжки, за умов того, що порядок внесення таких відомостей відповідає нормам чинного на час внесення законодавства можуть бути підтвердженням факту наявності відповідного стажу.

Так, у трудовій книжці позивача містяться дані про нагороди за час роботи на Горлівській фабриці трикотажного полотна. Зокрема під номером 1 міститься запис, датований 27.03.1979 роком щодо авторської винагороди за рац-пропозицію в сумі 10 рублів, наказ № 177 від 27.03.1979 року.

Вказаний запис також може вважатися підтвердженням роботи позивача на вказаному підприємстві у період, в який він внесений.

Стосовно підтвердження дати наказу про прийняття на роботу позивача архівною довідкою від 24.04.2018 року № 16.07-10/555, виданої архівним відділом адміністрації міста Горлівка, суд не вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості зарахування до трудового стажу роботи спірного періоду роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна з підстав неможливості перевірки наявності трудового стажу через знаходження архівних документів на території непідконтрольній українській владі, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, шо мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №433/1240/17.

Факт роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна підтверджено також і дослідженою трудовою книжкою позивача.

Вказану архівну довідку надано позивачем для уточнення дати наказу про прийняття на роботу до Горлівської фабрики трикотажного полотна. При цьому факт роботи на вказаному підприємстві сторонами визнається. Спірною є виключно дата прийняття на роботу, встановлення якої потрібно для визначення стажу.

З огляду на те, що відповідачем неврахування записів в трудовій книжці за номерами 6-8 та записи трудової книжки щодо нагород за номерами 1-6 не були належним чином обґрунтовані, суд вважає факт роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна у період 27.03.1979 року по 09.10.1988 року таким, що підтверджується записами, внесеними до трудової книжки.

Стосовно запису № 5 у трудовій книжці, датованого 03.01.1978 року, суд зазначає, що в даному випадку, за наявності трудової книжки позивача з відповідними записами в ній та архівної довідки, яка містить уточнюючі дані щодо дати винесення наказу про прийняття на роботу позивача, за умов збігу змісту записів з наказу, зазначених у архівній довідці з записами в трудовій книжці, зокрема в п. № 5, з урахуванням міжнародної практики та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив в зарахуванні спірного періоду роботи позивача на Горлівській фабриці трикотажного полотна з 03.01.1978 року по 09.10.1988 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи органом Пенсійного фонду не приймалося рішення про відмову позивачу в перерахунку пенсії, а відтак вимога щодо скасування рішення за умови наявності вимоги про визнання незаконними дій, не є належним способом захисту права позивача на перерахунок пенсії.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню в частині.

Розподіл судових витрат належить провести відповідно до вимог ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Харківського приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області, щодо відмови в зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.01.1978 р. по 09.10.1988 р. на Горлівській фабриці трикотажного полотна.

Зобов'язати Харківське приміське об'єднане управління пенсійного фонду України Харківської області зарахувати до загального страхового стажу для нарахування пенсії ОСОБА_1 період роботи з 03.01.1978 р. по 09.10.1988 р. на Горлівській фабриці трикотажного полотна та провести перерахунок призначеної пенсії, враховуючи зазначений період.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Харківського приміського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області вул. Євгена Котляра, буд. 4,м. Харків,61052, ) до Державного бюджету України (Отримувач коштів: УК Основ'ян/мХар Основ'янсь/22030101 , код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р 4012, код класифікації доходів бюджету: 22030101) за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 650 грн. (шістсот п'ятдесят гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.