Справа № 0540/6560/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року справа №0540/6560/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Геращенка І.В., секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника апелянта Сеннікова А.А., представника позивача Малушко Г.Ю., у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари природи" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 0540/6560/18-а (головуючий І інстанції Буряк І. В.), яке складене в повному обсязі 26 листопада 2018 року у м.Слов'янську Донецької області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари природи" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Дари природи" (далі-позивач, апелянт) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі-відповідач) в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

-від 31.05.2018 року № , яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 15945, 00 грн.;

-від 31.05.2018 року № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 305380, 00 грн., у т.ч. 244304 грн., за основним платежем та 61076, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що податковим органом безпідставно встановлено порушення ТОВ «Дари природи» вимог п. 198.1, п. 198.2 п. 198.3, ст. 198, п.201.10, ст. 201 Податкового кодексу України (надалі ПК України), оскільки позивачем сформовано податковий кредит на підставі належним чином оформлених податкових накладних зареєстрованих, в Єдиному реєстрі податкових накладних за відповідний період.

Також позивач зазначає про невмотивованість висновків відповідача в частині посилання на ст.ст. 2,3,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, оскільки позивачем надано всі відповідні первинні документи, що підтверджують виконання та реальність здійснених господарських операцій.

Спростовує посилання податкового органу на відсутність сертифікатів якості, товарно-транспортних накладних (надалі ТТН), оскільки за усталеною судовою практикою відсутність таких не свідчить про відсутність здійснення реальних господарських операцій. При цьому надані позивачем до перевірки докази реального здійснення господарських операцій відповідачем до уваги взяті не були.

Звертає увагу суду, що висновки податкового органу ґрунтуються лише на аналізі даних, що містяться у АІС «Податковий блок» без дослідження первинних документів, та без врахування принципу індивідуальної відповідальності, за яким «добросовісний» платник не може нести відповідальність за порушення податкової дисципліни іншими суб'єктами господарювання, що підтверджено практикою Європейського суду з прав людини та судовою практикою, що склалась у вітчизняних судах.

Суд першої інстанції в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари Природи" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень рішень - відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями, з підстав недоведеності реального здійснення господарської діяльності.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач. Звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги відповідач зазначив, що первинними документами підтверджується реальність здійснення господарської діяльності. А суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки наявним доказам та обставинам справи.

У судовому засіданні представниця позивача підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача вважав рішення суду першої інстанції прийнятим відповідно вимогам матеріального та процесуального законодавства. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ТОВ «Дари природи» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (), місцезнаходження юридичної особи: 84206, Донецька обл., місто Дружківка, вулиця Енгельса, будинок 110, перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у м. Дружківка ГУ ДФС у Донецькій області, (згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань станом на 29.05.2018, код виду економічної діяльності - 46.90 неспеціалізована оптова торгівлі згідно КВЕД.

ГУ ДФС у Донецькій області здійснена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Дари природи» з питань достовірності формування та віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ІМПЕРІАЛ АКТИВ» та ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД за квітень 2016 року та по взаємовідносинам з ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» липень 2016 року за результатами якої складений акт перевірки від 12.04.2018 року № 317/05-99-14-11/20340885 (надалі Акт перевірки, а.с. 30-45).

Актом перевірки, податковим органом встановлені порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 201.10, ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено, що ТОВ «Дари природи» завищено податковий кредит всього у сумі 260249 грн., у т.ч. за квітень 2016 року у розмірі 244303 грн., за липень 2016 року у сумі 15945,00 грн., із них:

-завищення податкового кредиту всього у сумі 260249, 00 грн., у т.ч. за квітень 2016 року у розмірі 244 304 грн., за липень 2016 року у сумі 15945,00 грн., внаслідок не підтвердження реальності здійснення операцій постачання товарів, робіт контрагентами-постачальниками ТОВ «ІМПЕРІАЛ АКТИВ» ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД, та ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» за період 01.07.2016 по 31.07.2016 по ланцюгу постачання та відсутності документального підтвердження їх походження, транспортування, використання у власній господарській діяльності,

-в результаті чого встановлено заниження ТОВ «Дари природи» податку на додану вартість у сумі 244304,00 грн., у т.ч. за квітень 2016 року в сумі 233268,00 грн., за травень 2016 року в сумі 11036,00 грн.,

- завищено від'ємне значення податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 15945,00 грн., з них за липень 2016 року у сумі 15945,00 грн.

На підставі наведеного вище висновків акта перевірки податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 31.05.2018 року № , яким встановлено порушення підприємством п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст. 198 та п.201.10 ст. 201 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 15 945, 00 грн. за липень 2016 року; (а.с. 54)

- податкове повідомлення-рішення від 31.05.2018 року № , яким встановлено порушення підприємством п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст. 198 та п.201.10 ст. 201 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі ч. 1 п. 123.1 ст. 123 ПК України, у зв'язку із чим підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 305 380, 00 грн., у т.ч 244304 грн., за основним платежем та 61076, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій. (а.с.55)

Предметом спору по справі правомірність висновку податкового органу з приводу реальності господарських операцій і як наслідок правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.14.1.36. п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розділ V ПК України регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об'єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

За приписами норм пункту 44.1 та пункту 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 44.1 статті 44 ПК України).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон України від 16 липня 1999 року №996-XIV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У розумінні Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) (далі по тексту - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно частиною 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV).

Аналіз вищевикладених норм Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Верховний суд у постанові від 28 серпня 2018 року у справі № 804/12763/13-а сформував наступні критерії оцінки «реальності» господарської операції та її вплив на формування (як в даному випадку) податкового кредиту: «Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що під час проведення перевірки та до матеріалів справи позивачем надано наступні документи.

Договір поставки від 11.04.2016 № 11/04 між ТОВ «ІМПЕРІАЛ АКТИВ» (як постачальник) та ТОВ «Дари природи» (як покупець), за змістом якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця оливи, мастила, пальне, а покупець прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 2 вказаного договору умови та порядок поставки визначається окремо у специфікаціях, або у видаткових накладних, або у повідомленні про поставку товару. Товар поставляється Покупцю шляхом самовивозу останнім з місця поставки або шляхом доставки постачальником за адресою визначеною Покупцем. Перехід права власності здійснюється у момент отримання товару у місці поставки уповноваженою Покупцем особою.

На виконання договору ТОВ «ІМПЕРІАЛ-АКТИВ» виписано видаткову накладну від

11.04.2016 № 5007 за номенклатурою товару Олива розділювач «Form Divider Ultra» всього на суму 999824,40 грн.

Податкову накладну від 11.04.2016 № 5007 за номенклатурою товару Олива розділювач «Form Divider Ultra» всього на суму 999824,40 грн., у т.ч. ПДВ 166637,40 грн. Оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за квітень 2016 року.

Платіжне доручення від 22.11.2016 № 949 на суму 565000,00 грн., від 29.12.2016 №1075 на суму 375784,40 грн., від 09.02.2018 № 22 на суму 59040,00 грн., отримувач ТОВ «ІМПЕРІАЛ АКТИВ».

Що стосується подальшого використання отриманих ТМЦ, то позивачем надано договір поставки від 26.02.2015 № 555/15/15000334 між ТОВ «Дари природи» (постачальник) та ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» (покупець), предметом якого є зобов'язання постачальника поставити покупцю товари, за переліком, визначеним у специфікаціях, видаткову накладну від 25.04.2016 № ГОДП0000541 виписану ТОВ «Дари природи» покупцю ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» за номенклатурою Товару Олива розділювач «Form Divider Ultra» всього на суму 1248182,64 грн, ТТН від 25.04.2016 №PFOДП0000541.

Під час проведення перевірки та до матеріалів справи позивачем надано наступні документи.

Договір поставки від 20.04.2016 № 12/04 між ТОВ «Дари природи» (у якості покупця) та ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД» укладено за змістом якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця мастила, пальне, а покупець прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 2 вказаного договору умови та порядок поставки визначається окремо у специфікаціях, або у видаткових накладних, або у повідомленні про поставку товару.

Перехід права власності на товар відбувається в момент отримання товару у місці 'поставки уповноваженою особою Покупця.

30.04.2016 на виконання вказаного вище договору ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД» виписано видаткову накладну № 14516 за номенклатурою товару Контейнер-газифікатор ТГХК-1, 0-0, 06-1,3, кількість 1 ПІТ., на загальну суму 195 000,00 грн. Податкова накладна від 30.04.2016 №? 14516 за номенклатурою товару Контейнер-газифікатор ТГХК-1, 0-0, 06-1,3, кількість 1 шт., на загальну суму 195 00,00 грн., утч ПДВ 32500,00грн.

27.04.2016 ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД» виписано видаткову накладну № 13021 за номенклатурою товару Олива розділювач «Form Divider Ultra», у кількості 4,7т., всього на суму 271002,00 грн. Податкова накладна ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД» від 27.04.2016 № 13021 за номенклатурою товару Олива розділювач «Form Divider Ultra», у кількості 4,7т., всього на -суму 271002,00 грн., утч ПДВ 45167,00 грн.

Оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за квітень 2016 року-травень 2016

Платіжні доручення від 21.12.2016 № 1036 на суму 150000,00 грн., від 29.12.2016 № 1050 на суму 200000,00 грн., від 27.10.2017 №433 на суму 116002,00 грн.,

В подальшому ТОВ «Дари природи» виписано:

- видаткову накладну в адресу покупця ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» від 04.05.2016 ДоКЦДПООООП за номенклатурою товару Контейнер-газифікатор ТГХК-1, 0-0, 06-1,3, кількість 1 шт., на загальну суму 196 00,00 грн., утч ПДВ 32666,67 грн. та податкову накладну від 04.05.2016 № 1 за аналогічною номенклатурою та сумою.

- видаткову накладну від 27.04.2016 № ГОДП0000467 виписана ТОВ «Дари природи» покупцю ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» утч за номенклатурою товару Олива розділювач «Form Divider Ultra», кількість 4,7т всього на суму без ПДВ 239827,88 грн. (а.с. 70-71).

Договір поставки від 26.02.2015 № 555/15/15000334 між ТОВ «Дари природи» (постачальник) та ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» (покупець), предметом якого є зобов'язання постачальника поставити покупцю товари, за переліком, визначеним у специфікаціях. Також надано ТТН від 14.07.2016 № РГОДП0001006.

Під час проведення перевірки та до матеріалів справи позивачем надано наступні документи.

Між ТОВ «Дари природи» (у якості покупця) та ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» (у якості постачальника) укладено договір поставки від 29.07.2016 № 29/07 за змістом якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар (суміш газову, балони), а покупець прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 2 вказаного договору передбачено, що факт передачі Товару у власність Покупцеві оформляється Сторонами шляхом підписання видаткової накладної, яка підписується у момент передачі-приймання Товару. Моментом переходу права власності на Товар вважається дата підписання Сторонами видаткової накладної. Ціна товару та порядок розрахунків визначені у частині З даного договору.

Частина 4 вказаного договору визначає умови поставки Товару, а саме: автотранспортом та за рахунок Постачальника, на умовах СРТ пункт призначення Покупцем, в усній/письмовій заявці на відвантаження товару.

29.07.2016 на виконання вказаного вище договору ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» виписано видаткову накладну № 33 за номенклатурою товару: газова суміш СН4-повітря (2,3%) в блн 10 газова суміш СН4-повітря (1%) в блн 10л., л., газова суміш СН4-повітря (1%) в блн 10л., газова суміш СН4-повітря (1,3%) в блн 10л., газова суміш CH4-N2 (98%) в блн 10л., газова суміш H2-N2 (1%) в блн 10л., газова суміш СО-повітря (0,002%) в блн 10л. газова суміш СО-повітря (0,0047%) в блн 10л., балон з вуглеводневої сталі з латунним вентилем, на загальну суму 95 671,20 грн.

29.07.2016 ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» виписано податкову накладну № 22 за номенклатурою та кількістю аналогічна видатковій накладній на суму 95671,20 грн., утч ПДВ 15945,20 грн.

До матеріалів справи позивачем надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за липень-серпень 2016, платіжні доручення від 29.12.2016 № 405 на суму 85430,50 грн., № 675 на суму 10240,70 грн.

Договір поставки від 14.07.2016 № 608/КД-ДП,, відповідно до якого ТОВ «Дари природи» (як продавець) зобов'язується поставити ПрАТ «ДТЕК «Комсомолець Донбасу» (як покупець) товар, зазначений в Специфікаціях, а покупець прийняти та оплатити вказаний товар.

02.08.2016 ТОВ «Дари природи» виписано видаткову накладну № ГОДП0001082 визначено адресу покупця ПрАТ «ДТЕК «Комсомолець Донбасу» за номенклатурою товару: газова суміш СН4-повітря (2,3%) в блн 10 газова суміш СН4-повітря (1%) в блн 10л., л., газова суміш СН4-повітря (1%) в блн 10л., газова суміш СН4-повітря (1,3%) в блн 10л., газова суміш СН4- N2 (98%) в блн 10л., газова суміш H2-N2 (1%) в блн 10л., газова суміш СО-повітря (0,002%) в блн 10л. газова суміш СО-повітря (0,0047%) в блн 10л., балон з вуглеводневої сталі з латунним вентилем, на загальну суму 100700,72 грн. та податкову накладну від 29.07.2016 № 21 за аналогічною номенклатурою та сумою 100700,72 грн., у т.ч. ПДВ 16783,45 грн.

Також надано ТТН від 02.08.2016 № РГОДП0001082.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем надані товаро-транспортні накладні від 30 квітня 2016 року, якими також підтверджується факт реальності господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції вважає можливим прийняти та надати оцінку зазначеним товаро-транспортним накладним, які не були надані до суду першої інстанції, оскільки вважає цей випадок винятковим у зв'язку із знаходженням документів не непідконтрольній Україні території.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що із наданих документів чітко прослідковується придбання скаржником ТМЦ у контрагентів та їх подальша реалізація. Які відомості про товаросупровідні документи ще необхідно було надати, не зрозуміло. Так, судом не враховано, що перевезення здійснювалось не за рахунок позивача (Покупця), а за рахунок Постачальників.

Крім того з наданих первинних документів (оборотно-сальдових відомостей тощо) видно, що ТМЦ були оприбутковані на ТОВ «ДАРИ ПРИРОДИ» та потім реалізовані, тому й наявність договорів оренди складських приміщень є невиправданими документами, на обов'язковості яких наполягає суд в своєму рішенні.

Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі 804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 30.01.2018 р. по справі № 2а/1770/3360/12, від 19 червня 2018 року у справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18).

Також необхідно зазначити, що не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції щодо надання позивачем копій первинних документів, які свідчать, що між датою придбання ТМЦ (згідно видаткових накладних) та датою подальшої реалізації є часовий проміжок.

TOB «ІМПЕРІАЛ-АКТИВ» виписано видаткову накладну від 11.04.2016 № 5007; видаткову накладну від 25.04.2016 № ГОДП0000541 виписано ТОВ «Дари природи» покупцю ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод».

30.04.2016 ТОВ «ГЕЛ1АДА ЛТД» виписано видаткову накладну № 14516, 27.04.2016 ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД» виписано видаткову накладну № 13021; ТОВ «ДАРИ ПРИРОДИ» виписано видаткову накладну в адресу покупця ТОВ «ДІПІ ЕЙР ГАЗ» від 04.05.2016 №КЦДП0000П, видаткову накладну від 27.04.2016 № ГОДП0000467 виписана ТОВ «Дари природи» покупцю ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод».

Так, 29.07.2016 ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» виписано видаткову накладну № 33, 02.08.2016 ТОВ «Дари природи» виписано видаткову накладну № ГОДП0001082 в адресу покупця ПрАТ «ДТЕК «Комсомолець Донбасу».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо проміжок часу і має місце, то він є незначним.

Що стосується оригіналів документів по справі, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідність копій документів оригіналам не ставилась під сумнів.

Суд першої інстанції помилково підтримав позицію податкового органу та послався на податкову інформацію та дані АІС «Податковий блок», в яких встановлено відсутність у вказаних контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності, в силу відсутності кваліфікованого персоналу оборотних коштів, виробничих активів, власного чи орендованого нерухомого майна, автомобільного транспорту тощо; податкові накладні складено із помилками в реквізитах, які заважають ідентифікувати здійснену операцію; укладені угоди між ТОВ «ІМПЕРІАЛ АКТИВ», ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД», ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» та ТОВ «ДАРИ ПРИРОДИ» для продавців не мали економічного змісту, оскільки не відбувалось збільшення вартості товарів.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що «податкові» перевірки ТОВ «ІМПЕРІАЛ АКТИВ», ТОВ «ГЕЛІАДА ЛТД», ТОВ «ПРЕМІУМ ЮКРЕЙН» проведені не були, документальних доказів висновків про відсутність технічних можливостей та персоналу, економічного змісту (у порівнянні з чим?) господарських операцій позивача із контрагентами податковим органом не надано і судом не досліджено.

Отримані ТМЦ було використано для роботи транспорту, що належить на праві власності позивачу.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно- транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року справа №820/477/18, адміністративне провадження №К/9901/55969/18, від 11 вересня 2018 року справа №815/6105/17, адміністративне провадження №К/9901/56987/18, від 11 вересня 2018 року справа №821/995/17, адміністративне провадження №К/9901/54216/18 , від 11 вересня 2018 року справа №823/2247/17, адміністративне провадження №К/9901/56440/18 та ін.).

Згідно із статтею 19 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить Законодавству. Органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами. Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Крім того, Європейською судовою практикою та судовою практикою України, є те, що підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями контрагента. Саме контрагент повинен відповідати за свої порушення. Якщо останнім було порушено норми чинного законодавства, то саме він повинен нести встановлену відповідальність (рішення Європейського суду з прав людини у справі за позовом товариства "Інтерсплав" проти України (2007 рік) «Булвес проти Болгарії».

У випадку виявлення податковими органами фактів невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ вони мали можливість розпочати податкову перевірку цього платника податків з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Тобто добросовісний платник податків не повинен відчувати негативні наслідки у зв'язку з порушенням законодавства його контрагентом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, а відповідно до ч. 2 ст. 8 КАЄ України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу податкового органу на те, що неправомірним ставити в залежність від того як веде бухгалтерський та податковий облік той чи інший контрагент ТОВ „ДАРИ ПРИРОДИ" можливість віднесення до податкового кредиту сум, отриманих ТОВ „ДАРИ ПРИРОДИ" в результаті здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач у судовому засіданні довів факт реального здійснення господарських операцій а суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Пунктом 3 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити.

Враховуючи що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, які підтверджені квитанцією про сплату судового збору на суму 9615,89 грн. (а.с.3) та 14423,83 грн. (а.с.91), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 24039,72 грн.

Повний текст рішення складений 28 лютого 2019 року.

Керуючись статтями 139, 250, 310, 315, 317, 321, 322, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари природи" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 0540/6560/18-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 0540/6560/18-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари природи" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 року № , яким підприємству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 15 945, 00 грн. та від 31.05.2018 року № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 305 380, 00 грн., утч. 244 304 грн., за основним платежем та 61 076, 00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари природи" (84200, Донецька область, м. Дружківка, вул. Московська, 74, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (вул.Таганрозької дивізії, буд.114, м.Маріуполь, Донецька область, ) судові витрати у сумі 24039 (двадцять чотири тисячі тридцять дев'ять гривень) 72 копійки сплаченого судового збору.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

І.В.Геращенко