Справа № 820/3654/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 р.Справа № 820/3654/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Яковенка М.М.
суддів: Лях О.П..,Бегунц А.О.
секретаря судового засідання Жданюк Г.О.
за участі представників:
позивача Острицький А.О.
відповідача Кокоуліна Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року по справі № 820/3654/18 (головуючий 1 інстанції: Котеньов О.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 року протиправними та такими що порушують права ОСОБА_1 як людини;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90 % грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р., здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.
- відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення суду та поданням суду протягом 15 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили звіту про виконання рішення суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня2018року у позов задоволено частково.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2018 протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90 % грошового забезпечення з 01.01.2018, здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. Апелянт наголошує на безпідставній відмові судом у задоволенні його вимог, вказує на неприпустимості звуження прав позивача, як особа яка має право на перерахунок та виплату пенсії у наведеному розмірі, недопустимості дискримінації, яка полягає у нерівних умовах виплат між особами, які раніше вийшли на пенсії та тими, які будуть виходити та яким будуть враховуватися спірні показники. Стверджує, що Кабінет Міністрів України не має повноважень на визначення своїми правовими актами встановлювати порядок перерахунку пенсій, така постанова суперечить закону.
Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.
Представник відповідача заперечував проти скарги у повному обсязі. Наданий письмовий відзив по справі.
Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12, 263 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як військовий пенсіонер (пенсійна справа ФХ 114143).
На момент призначення пенсії 01.09.2005 розмір пенсії ОСОБА_1 становив 90 % грошового забезпечення (вислуга років 36).
З 01.01.2018 позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі довідки виданої Харківським міськвійськомісаріатом від 14.03.2018 року №ФХ 114143 згідно ПКМУ №704, та виплата пенсії здійснюється в порядку постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб" № 103 від 21.02.2018 (а.с.23-24).
Після проведеного перерахунку пенсії з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та процентної надбавки за вислугу років, пенсія обчислена з розміру 70 % грошового забезпечення, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком пенсії по пенсійній справі ФХ 114143.
Відповідно до проведеного перерахунку пенсії, підвищення позивача склало 2937,69 грн, з них виплачується відповідно до правил встановлених ПКМУ №103 з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50 % від підвищення 1468,85 грн, з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно 75 % від підвищення 2203,27 грн, з 01.01.2020 100% від підвищення 2937,69 грн.

Відповідач правом на оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, не скористався. Основним спірним питанням в межах справи, з огляду на апеляційну скаргу, є не згода позивача із порядком проведення виплат здійсненого перерахунку його пенсії відповідачем відповідно до Постанови КМУ №103.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції висновувався на правомірності здійсненого відповідачем у спірних відносинах порядку виплат пенсії, здійсненого відповідно до Постанови КМУ №103.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи та надаючи оцінку судовому рішенню першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним законодавчим актом, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (надалі Закон № 2262).
Відповідно до 4 стаття 63 Закону №2262, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
З огляду на аналіз наведеної норми, правовою підставою для перерахунку пенсії є обумовлені та встановлені законодавством зміни розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. При чому, законом також встановлена обмовлена правова можливість здійснення такого перерахунку пенсії за правилами, які визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, на виконання ч.4 ст.63 Закону №2262, Кабінетом Міністрів України прийнята Постанови від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (надалі - Постанова № 103), відповідно до п.1 якої передбачено, про необхідність перерахування пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським),
з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Тобто, зазначеним пунктом 1 КМУ Постанови №103, яка стала правовою підставою для перерахунку пенсії позивача, визначений конкретний склад грошового забезпечення, який враховується для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Такий перелік складу грошового забезпечення, є вичерпним та розширеному тлумаченню або визначенню не підлягає.
Зазначені вимоги пункту 1 Постанови №103 кореспондуються з пунктом 1, 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45), яким встановлено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсій проводиться у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом,на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням (пункт 5 Порядку №45).
В даному випадку склад іншого виду грошового забезпечення, підлягає застосуванню лише у випадку здійснення оплати під час виконання своїх обов`язків, або при призначенні пенсії. В той же час, при здійсненні перерахунку пенсії, призначеної згідно із Законом № 2262-ХІІ та відповідно до ч.4 ст.63 цього Закону, застосування інших показників грошового забезпечення, ніж визначені Постановою КМ України №103 станом на 01 березня 2018 року не передбачено.
Якщо положеннями пункту 1 Постанови КМУ №103 визначений вид (складові) грошового забезпечення, який підлягає врахуванню при здійсненні перерахунку пенсії, то положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова № 704) визначений їх розмір, який підлягає врахуванню станом на 01.03.2018 року.
Встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 Постанови №704). Вказана постанова набрала чинності 1 березня 2018 року.
Як вже було встановлено, що до складу грошового забезпечення станом на 01.03.2018 року за посадою, яку займав позивач на день звільнення, були враховані складові грошового забезпечення у визначених розмірах Постановою КМУ №704: посадовий оклад - 8600 грн 00 коп., оклад за військовим званням - 1480 грн 00 коп., надбавка за вислугу років 50 % - 5 040 грн , а всього на суму15 120, 00 грн. Як вже зазначалось вище, що інші розміри та види складових, що входять до складу грошового забезпечення, що не передбачені п.1 Постанови КМУ №103, не підлягають врахуванні при вирішенні питання щодо проведення перерахунку пенсії.

Щодо доводів позивача-апелянта стосовно протиправності Постанови Кабінету Міністрів України №103 колегія суддів вважає безпідставними.
Як вже було встановлено, що станом на час виникнення спірних правовідносин, законодавством (ч.4 ст.63 Закону №2262) було визначено правило, за яких перерахунок пенсії здійснювався на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Тобто, починаючи з 01.01.2018 законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат. Таким актом стала Постанова КМУ № 103.
Відповідно до п.2 ПКМУ №103, виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:
з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків;
з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків;
з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Колегія суддів зазначає, що нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини перерахунку і виплати пенсій на умовах Закону № 2262-ХІІ, дає можливість суду зробити висновок, що зі зміною правового регулювання підстав проведення перерахунку пенсії Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції зробив правильні висновки, що дії відповідача щодо порядку проведення та здійснення виплати пенсії не можуть вважатися протиправними, оскільки такий перерахунок проведено на виконання Постанови № 103, що кореспондується з приписами ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ в частині наданого Уряду права встановлювати такі правила виплати перерахованої пенсії.
Окрім того, посилання позивача-апелянта, на невідповідність Постанови №103 не зважаючи на оскарження ним цієї постанови в іншому судовому порядку, вимогам Конституції України, є безпідставними.
При вирішенні спірного питання колегія суддів також враховує, що у пункті 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.
У пункті 2.2 цього Рішення Конституційний Суд України вказав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3статті 116 Конституції України).
В Рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України звернув увагу на те, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади.
Отже, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Суд апеляційної інстанції при наданні оцінки зазначеним доводам сторони позивача-апелянта, також враховує правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2196/17-а (Пз/9901/1/18).
Судом встановлено, що з 01.01.2018 запроваджені законодавчі зміни, які призвели до перерахунку пенсії особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону № 2262-ХІІ, та до осучаснення складових грошового забезпечення, з яких визначається розмір пенсії.
Відповідно до ч.1ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людинияк джерело права.
Судом при вирішенні даної справи по взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у справі № 43331/12 за заявою Великода проти України зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах "Аррас та інші проти Італії" (ArrasandOthers v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та "Сухобоков проти Росії" (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів. Суд констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни.

Встановлений Кабінетом Міністрів України порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, є обов`язковим для виконання органами державної влади, зокрема відповідачем у справі, який є учасником цих відносин та на якого розповсюджується дія цього нормативно-правового акту, та є обов`язком для виконання. Діяти у інший спосіб, ніж це встановлено на законодавчому рівні для відповідача, останній немає правової можливості, а тому не можна вважати, що ГУ ПФ України в Харківській області здійснюючи виплати перерахованої пенсії позивачу в порядку встановленому ПКМУ №103, діє протиправно. В зв`язку з чим, суд позбавлений правової можливості зобов`язати діяти суб`єкта владних повноважень всупереч вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини в сфері пенсійного забезпечення.
Колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта щодо допущення відносно нього дискримінації по відношенню до інших осіб, які при виході на пенсії та при її обчисленні буде здійснюватися виплата пенсії у звичайному порядку, без застосування правил виплати встановлених ПКМУ №103. В даному випадку, питання призначення пенсії та її перерахунку має за своєю правовою природою різне правове навантаження та різний предмет правового регулювання, а тому з боку відповідача при здійсненні перерахунку пенсії на підставі Постанови КМ України №103 жодних дискримінаційної бездіяльності, дій або прийнятих рішень допущено не було.
Колегія суддів зазначає, що у відповідача відсутня самостійна воля до визначення тих чи інших правил обчислення та виплати пенсії відповідної категорії осіб. В даному випадку не можна вважати, що відповідач, який застосував обов`язкові до виконання Постанову КМУ №103 є відповідальною особою. Якщо така постанова КМУ №103 буде визнана протиправною та нечинною, то така відповідальність більше полягає на тому суб`єкті, який її прийняв.
Посилання сторони апелянта в скарзі на інші судові рішення Верховного суду України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставними з огляду на те. Що такі рішення були прийнятті значно раніше, чим відбулося правове регулювання спірних правовідносин врегульованих ПКМУ №103.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції стосовно того, що вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на вимогах чинного пенсійного законодавства, є правильними, а тому не можуть бути задоволенні.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. ч.6 ст.12, 23, 31, 33, 90, 257, 263, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня2018 року по справі № 820/3654/18 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня2018 року по справі № 820/3654/18 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У повному обсязі постанова складена 01.03.2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц