Справа № 826/6373/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6373/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати наказ № 458 від 17.05.2016 року ГУ НП у м. Києві про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції відповідно до п. 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", не законним;

- поновити ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах (управління карного розшуку) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

21.02.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов від відповідача відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції вказав, що оскаржуючи у травні 2017 року наказ відповідача від 17.05.2016 року про звільнення з посади, позивач пропустив передбачений законом місячний строк звернення до суду. Водночас, позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів про наявність поважних причин пропуску строку на звернення до суду з даними вимогами.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час звернення до суду з позовом) визначалося, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч.1 ст.103 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до п. 10 розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства ( в редакції, що діє з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України ( в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Тобто, для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем положень КАС України є визначення предмету позову та дата виникнення спірних правовідносин.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду апелянт вказує, що про порушене право дізнався 19.03.2017 від колишніх колег. Після офіційного звернення до Головного управління Національної поліції у місті Києві з вимогою поновити на посаді 27.04.2017 отримав відповідь, якою відмовлено в поновленні на посаді. А тому вважає, що саме із цими датами пов'язує момент з якого дізнався про порушене право.

Предметом позову в даному випадку є правомірність наказу № 458 від 17.05.2016 року ГУ НП у м. Києві про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції відповідно до п. 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 статті 77 Закону України "Про Національну полінію".

Відтак, в даному випадку дата отримання позивачем копії оскаржуваного наказу про звільнення, є саме тим днем з яким має бути пов'язано певну подію - день коли особа дізналася ( тобто отримала відомості з офіційного джерела) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що з 14.08.2001 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ .

Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 06.11.2015 року № 1027 о/с згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України " Про Національну поліцію" та відповідно до пп. "з" ( у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено в запас Збройних Сил України у зв'язку з переходом до Національної поліції, 06 листопада 2015 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07 листопада 2015 року № 18 о/с позивача прийнято на службу в поліцію та призначено старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах (управління карного розшуку) кримінальної поліції ГУНП у м. Києві.

17.03.2016 року позивачу було оголошено попередження про можливе наступне вивільнення із займаної посади у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

17.05.2016 року згідно наказу № 458 ГУ НП у м. Києві майора поліції ОСОБА_2 (М-224318), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах (управління карного розшуку) кримінальної поліції було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 4 ( у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

При звільненні з органів поліції позивач отримав на руки трудову книжку, приписне посвідчення, компенсацію за невикористану відпустку та допомогу при звільненні, що підтверджується копією розписки ОСОБА_2, наданої відповідачем, позивачем даний факт також не заперечувався.

Розписка про отримання трудової книжки та приписного посвідчення не містить дати їх отримання.

В матеріалах справи відсутні докази щодо дати вручення позивачу копії наказу про звільнення.

Однак, позивач вказує, що був повідомлений та отримав оскаржуваний наказ № 458 о/с від 17.05.2016 листом ГУ НП у м.Києві - 11.07.2016 (а.с.31).

Разом з тим, позивач звернувся позовом про визнання протиправним та скасування наказу до суду першої інстанції лише 16.05.2017 року, тобто фактично через один рік після звільнення.

За таких підстав, посилання апелянта на дату отримання інформації 19.03.2017 від колишніх колег та листа відповідача 27.04.2017, яким відмовлено в поновленні на посаді, як дату з якої має відраховуватися місячний строк на звернення до суду з позовом, до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду.

Крім того, апелянт вказує, що вчасно звернутися до відповідного суду щодо порушення його прав під час звільнення з посади не міг, що обумовлено вкрай важкими обставинами, які є об'єктивно непереборними, зокрема, тривалий час знаходився на домашньому арешті та тимчасово був відсторонений від виконання службових обов'язків після чого був змушений постійно їздити та доглядати за батьками пенсіонерами.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасно звернутися за судовим захистом і суду апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів вважає, що у позивача було достатньо часу своєчасно реалізувати право на звернення до суду, а саме оскарження наказу до суду у встановлені КАС України строки, а зазначені вище обставини не є поважною причиною пропуску місячного строку звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Пунктом 8 ч.1 ст. 240 КАС України ( в редакції, що діє з 15.12.2017 року) передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, ч. 3 ст. 123 КАС ( в редакції, що діє з 15.12.2017 року) України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом.

Позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву.

Викладені в апеляційній скарзі позивачем доводи є безпідставними, не підтверджують поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про поновлення на роботі без розгляду .

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року про залишення позову без розгляду - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року про залишення позову без розгляду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови підписано 28.02.2019

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В. Безименна