Справа № 1340/3887/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4255/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Добровольської Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року (прийняте у м. Львові суддею Сакалошем В.М.; складене у повному обсязі 07.11.2018) в адміністративній справі № 1340/3887/18 за позовом фізичної особи-підприємства ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) за № НОМЕР_1 від 02.08.2017.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач неправомірно застосував до нього штрафні санкції за зберігання 34 пляшок пива у місці, не внесеному до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв, оскільки це пиво було придбане ним для особистих потреб і зберігалось у магазині за місцем здійснення торгівлі тимчасово.

На час проведення перевірки торгівлю цими алкогольними напоями він не здійснював, не має ліцензії на здійснення такої діяльності, а тому у нього не було підстав та обов'язку для включення приміщення магазину до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв (далі - Єдиний реєстр).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт зберігання алкогольних напоїв у місці, де здійснює свою господарську діяльність позивач і яке не було внесене до Єдиного реєстру,було встановлено перевіркою, тому застосування до позивача штрафу у зв'язку з цим є правомірним.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому покликався загалом на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Вказав, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Тому просив залишити це рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Позивач та його представник, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець; здійснює господарську діяльність за КВЕД 41.20 (Будівництво житлових і нежитлових будівель) та за КВЕД 47.11 (Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами) (а.с.18).

24 липня 2018 року працівники ГУ ДФС у Львівській області провели фактичну перевірку господарської одиниці (магазину), що належить ФОП ОСОБА_2 і розташований за адресою: АДРЕСА_1, з питань додержання суб'єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої було складено акт від того ж числа за № 13/649/4000/НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв (34 пляшок пива) в місці, не внесеному до Єдиного реєстру.

На підставі Акта перевірки, відповідно до встановлених порушень контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 від 02.08.2017, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 17000 грн за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Вважаючи, що штрафні санкції стосовно нього було застосовано неправомірно, він оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що передумовою для включення місця зберігання до Єдиного реєстру є отримання ліцензії на право роздрібної або оптової торгівлі алкогольними та тютюновими виробами і виключається можливість реєстрації місця зберігання для тих суб'єктів підприємницької діяльності, що не отримали відповідної ліцензії.

Позивач не займається реалізацією алкогольних напоїв та не має наміру здійснювати цей вид господарської діяльності, тому й не звертався до відповідних дозвільних органів щодо отримання ліцензії на провадження господарської діяльності, пов'язаної з роздрібною торгівлею алкогольними напоями, зокрема, пива.

Також, перевіркою не встановлено, що позивач здійснював торгівлю алкогольними виробами за відсутності ліцензії.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

За приписами частини тридцять сьомої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Єдиний державний реєстр місць зберігання, відповідно до пункту 1.1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2002 року за № 670/6958, - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

За вимогами абзацу другого пункту 2.1 цього Порядку до Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Наслідки недотримання цих вимог визначені абзацом дванадцятим частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» відповідно до якої до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання в Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контролю за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції.

Здійснення такої реєстрації не пов'язується з наявністю в суб'єкта господарювання відповідної ліцензії на провадження діяльності з реалізації алкогольних напоїв.

Наведені у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначення місця торгівлі як місця реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів, та місця зберігання як місця, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, не дають підстави для висновку про взаємовиключність цих місць.

Тобто за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитись за однією адресою і тоді суб'єкт господарювання відповідно до частини тридцять восьмої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» звільняється від обов'язку вносити до Єдиного реєстру таке місце зберігання алкогольних напоїв.

Незалежно від того, що позивач не здійснював реалізацію алкогольних напоїв, з огляду на їх виявлення посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області в господарській одиниці, що належить ОСОБА_2, доводи відповідача про наявність у діях позивача складу правопорушення для притягнення його до відповідальності за порушення порядку зберігання алкогольних напоїв згідно з абзацом дванадцятим частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є цілком обґрунтованими.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 25 вересня 2018 року у справі № 809/1653/15.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання суду першої інстанції на те, що позивач не здійснював реалізацію алкогольних напоїв, не зареєстрований як такий, тому він не зобов'язаний реєструвати місця зберігання алкогольної продукції, а відповідно застосування до нього фінансових санкцій згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням є неправомірним.

З приводу покликань суду першої інстанції на те, що поняття «місце зберігання» та «місце торгівлі» не є тотожними; алкогольні напої були виявлені контролюючим органом в місці роздрібної торгівлі, а об'єкти роздрібної торгівлі не можуть відноситись до місць зберігання, щодо яких цим Законом встановлена вимога про обов'язкову реєстрацію у відповідному державному реєстрі, а тому в діях позивача відсутні ознаки правопорушення, колегія суддів зауважує, що таке стосується лише суб'єктів господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, а позивач такої ліцензії не отримував.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року в адміністративній справі № 1340/3887/18 скасувати.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємства ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
В. В. Святецький
Постанова складена у повному обсязі 01 березня 2019 року.