Справа № 826/17040/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

28 лютого 2019 року № 826/17040/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Громадянина Народної Республіки Бангладеш

ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України

третя особа Головне управління Державної міграційної служби в місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Державної міграційної служби України (далі відповідач та/або ДМС України), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві (далі третя особа) та просить суд:

- визнати незаконним рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак №482-16 від 15.09.2016 року;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути питання щодо визнання громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Мотивуючи позовні вимоги позивач, серед іншого зазначає, що боїться переслідування з боку провладної партії в Народній Республіці Бангладеш «Ліга Авамі», яка з 2014 року керує державою.

Крім того, громадянин Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак стверджує, що причиною побоювань повернення до країни походження є тероризм, так як він є однією з проблем Бангладеша.

Позивач зазначає, що відповідачем прийнято рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак №482-16 від 15.09.2016 року без отримання додаткових відомостей на підтвердження реального побоювання позивача повернутися в країну походження, без проведення ретельної перевірки та не зробивши запитів для прийняття законного рішення.

Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмових запереченнях на позовну заяву з долученням до них належним чином засвідченої копії особової справи громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 15.03.2018 року судом не допущено до участі справи перекладача громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак Абудлу, з огляду на погане володіння українською мовою, а відтак не можливість останнього забезпечити належний переклад.

Разом з цим, представником позивача не заперечувався розгляд адміністративної справи без його участі за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 15.03.2018 року судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 23.12.2012 року з метою навчання на денній формі підготовчого відділення у Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського, за візою типу «Д», серія Y06390116, що дійсна з 14.11.2012 року по 28.12.2012 рік.

12.12.2013 року Управлінням Державної міграційної служби в Миколаївській області позивачу було продовжено термін перебування в Україні до 09.03.2013 року.

Надалі, 06.03.2013 року Управлінням Державної міграційної служби в Миколаївській області Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 терміном дії до 30.06.2013 року.

26.06.2013 року згідно наказу №474/с Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського позивача було відраховано у зв`язку з закінченням терміну навчання з 30.06.2013 року.

В подальшому, 25.07.2013 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні згідно частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятсот десять гривень.

28.09.2015 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту надавши копію паспорта громадянин Народної Республіки Бангладеш № НОМЕР_2 .

В заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.09.2015 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак повідомив, що покинув країну походження у зв`язку з навчанням, а причина за якою він не може повернутися до країни походження, це наявність політичних підстав.

Під час проведення співбесіди від 16.10.2015 року позивач повідомив, що у Бангладеші його розшукували правоохоронні органи та невідомі особи, які погрожували вбивством, з огляду на зайняття політичною діяльністю на почату 2000 х років у опозиційні партії V-BANGLADESH NATIONALIST PARTY (BNP).

В подальшому, на співбесіді від 11.01.2016 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак повідомив, що поїхав з політичних причин. Також зазначив, що у зв`язку з політичною діяльність на початку 2000 х років у опозиційні партії V-BANGLADESH NATIONALIST PARTY (BNP) йому почали погрожувати представники партії Aoamelig за критику влади під час проведення страйків.

28.08.2016 року Головним управлінням Державної міграційної служби в місті Києві складено висновок про відмову у визнанні громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з огляду на відсутність у останнього обґрунтованих та переконливих доказів і побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також щодо загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує честь і гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Надалі, з урахуванням висновку Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, рішенням Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак №482-16 від 15.09.2016 року, яким відмовлено громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі оскаржуване та/або спірне рішення) (т. 1, а.с. 83).

Позивач не погоджується зі спірним рішенням, вважає його незаконним, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У силу статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа: яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві; яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об`єднаних Націй; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні; яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім`ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (частина перша статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

У силу частини шостої статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи (частина восьма статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду (частина друга статті 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Відповідно до пунктів 1, 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи з буквального тлумачення наведених вище положень, небажання особи, яка звертається до міграційної служби про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну своєї громадянської належності має бути обґрунтоване об`єктивними обставинами, які стали причинами побоювання цієї особи за своє життя.

При цьому, обов`язок доказування покладається на заявника, який повинен надавати правдиві обґрунтування фактів, викладених у заяві, і щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте належне рішення. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу органу міграційної служби в правдивості своїх фактичних тверджень.

За змістом Конвенції про статус біженців 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Також, пунктами 99-100 глави другої Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН встановлено, що під відмовою в захисті країни громадянської належності необхідно розуміти, що особі відмовлено в послугах по відмові видати національний паспорт, продовжити термін його дії, відмовити в дозволу повернутися на свою територію. Вказані факти можна розцінювати як відмова в захисті країни громадянської належності. Але, якщо захист з боку своєї країни приймається і немає підстав для відмови з причин цілком обґрунтованих побоювань від цього захисту, дана особа не потребує міжнародного захисту і не є біженцем.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відсутні.

Суд погоджується з висновком відповідача мотивуючи це наступним.

Як вже було зазначено судом вище, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 23.12.2012 року з метою навчання на денній формі підготовчого відділення у Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського, за візою типу «Д», серія Y06390116, що дійсна з 14.11.2012 року по 28.12.2012 рік.

12.12.2013 року Управлінням Державної міграційної служби в Миколаївській області позивачу було продовжено термін перебування в Україні до 09.03.2013 року.

Надалі, 06.03.2013 року Управлінням Державної міграційної служби в Миколаївській області Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 терміном дії до 30.06.2013 року.

26.06.2013 року згідно наказу №474/с Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського позивача було відраховано у зв`язку з закінченням терміну навчання з 30.06.2013 року.

В подальшому, 25.07.2013 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні згідно частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятсот десять гривень.

28.09.2015 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту надавши копію паспорта громадянин Народної Республіки Бангладеш № НОМЕР_2 .

В заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.09.2015 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак повідомив, що покинув країну походження у зв`язку з навчанням, а причина за якою він не може повернутися до країни походження, це наявність політичних підстав.

Під час проведення співбесіди від 16.10.2015 року позивач повідомив, що у Бангладеші його розшукували правоохоронні органи та невідомі особи, які погрожували вбивством, з огляду на зайняття політичною діяльністю на почату 2000 х років у опозиційні партії V-BANGLADESH NATIONALIST PARTY (BNP).

В подальшому, на співбесіді від 11.01.2016 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак повідомив, що поїхав з політичних причин. Також зазначив, що у зв`язку з політичною діяльність на початку 2000 х років у опозиційні партії V-BANGLADESH NATIONALIST PARTY (BNP) йому почали погрожувати представники партії Aoamelig за критику влади під час проведення страйків.

Разом з цим, як слідує з матеріалів особової справи, зокрема, пояснень від 08.08.2013 року, яке було відібрано у позивача Центральним районним відділом міста Миколаєва Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області, Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак зазначив, що приїхав на території України на навчання в Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського.

В той же час, у зазначеному вище поясненні позивач вказав, що має намір покинути Україну та в подальшому перебуваючи в країні своєї громадської належності оформити візу для в`їзду в Україну з метою подальшого продовження навчання в місті Харкові.

Водночас, у вказаних поясненнях Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак не підтвердив наявності факті, які дають підстави вважати можливим стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також щодо загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує честь і гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Факт прибуття позивача на територію України також підтверджується листом Управління Державної міграційної служби в Миколаївській області від 04.11.2015 року №19039.

Крім того, у листі Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області зазначено, що Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак прибув до України без мети звернення оформлення статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Водночас, як слідує з матеріалів справи щодо позивача приймалося рішення №3 від 08.08.2013 року про примусове повернення його з України, однак останній не покинув територію України.

Разом з цим, при вирішення спору по суті суд враховує також наступне.

Згідно протоколу співбесіди від 16.10.2015 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак на питання «в чому полягала ваша політична діяльність» відповів «я там нічого не робив», на питання «що вам погрожує у випадку повернення в Бангладеш зараз» вказав «я не знаю», на питання «ціль звернення в міграційну службу» відповів «для того щоб легально проживати».

В той же час, у протоколі співбесіди від 11.01.2016 року на питання «чим ви займалися у партії БНП» позивач відповів, що працював районним секретарем, робив забастовки, якщо держава зробила щось не так. На питання ж «ви працюєте секретарем партії БНП з 14 років» відповів «ні тоді був у партії Member де збирав інформацію та передавав старшим співробітникам».

Разом з цим, як в протоколі співбесіди від 16.10.2015 року так і в протоколі співбесіди від 11.01.2016 року Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак зазначає, що прибув до України з метою навчання (23.12.2012), у той час коли про початок погроз його життю та здоров`ю зазначає 2011 рік.

З вказаного слідує, що протоколи співбесіди від 16.10.2015 року та від 11.01.2016 року містять в собі розбіжності в частині участі позивача в політичних партіях.

При цьому, протоколи співбесід містять розбіжності і щодо причин виїзду з країни походження, з однієї сторони позивач вказує на наявність погроз, політичні переслідуванням, у той час коли, метою прибуття в Україну вказує навчання.

Вказані обставини в сукупності дають суду підстави вважати сумнівними твердження позивача про переслідування його та отримання ним погроз в 2011 році.

Додатково суд звертає увагу, що під час співбесід Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак зазначав, що на підтвердження фактів його побиття та доказів на підтвердження роботи в партії БНП обов`язково надасть такі документи, однак останні відсутні в матеріалах справи.

Аналіз особової справи громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з урахуванням всіх документів, які містяться в матеріалах справи дає суду підстави дійти до висновку, що позивачем не було надано суду документів, які б підтвердили наявність переслідувань або утисків відносно нього, зокрема з боку політичних партій Народної Республіки Бангладеш, що відповідали б вимогам пунктів 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин суд вважає, що рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш Уллах СМ Калам СМ Моксудул Хак №482-16 від 15.09.2016 року, є правомірним, обґрунтованим та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.
Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін