Справа № 280/4511/18
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 січня 2019 року 15 год. 20 хв.Справа № 280/4511/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання Биховської А.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Волошиної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась із адміністративним позовом до Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд з урахуванням уточненого адміністративного позову визнати протиправним та скасувати наказ Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області керівника апарату від 28.09.2018 за № 57-К про звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників райдержадміністрації відповідно до ст. 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 17, п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч.1 та ч.4 ст. 87 Закону україни «Про державну службу», ст. 24 Закону України «Про відпустки», п. 1 ст. 40, ст. 44, 42 Кодексу законів про працю України; поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.09.2018 по день поновлення на роботі.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України відповідачем передчасно було звільнено ОСОБА_1 з посади, оскільки про наступне вивільнення під розписку вона була ознайомлена 01.08.2018, а звільнення відбулось 28.09.2018. Також, вважає, що при скорочені чисельності штату адміністрація не врахувала переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки вона має найбільший безперервний стаж роботи, що відповідає п. 3 ст. 42 КЗпП України та те, що позивачу залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, що підтверджується листом Токмацького об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області від 05.10.2018. Крім того, на думку позивача, наказ про звільнення був підписаний особою, яка не має повноважень щодо звільнення адміністраторів, а саме -керівником апарату. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги, поновити ОСОБА_1 на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві від 20.11.2018 вх. № 37507 посилається на те, що з метою оптимізації структури райдержадміністрації та приведення її у відповідність чинному законодавству було видано розпорядження голови Токмацької районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 297 «Про упорядкування структури Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області», яким зобов'язано внести зміни з 01.10.2018 до структури Токмацької районної державної адміністрації, в т.ч. у відділі з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг передбачалось скорочення 1 штатної одиниці посади адміністратора. Вказує, що позивача було ознайомлено про наступне вивільнення 01.08.2018 та звільненно відповідно до вимог КЗпП України після закінчення 60 денного строку. Однак, враховуючи те, що 60 день припадав на вихідний, то звільнення відбулось в останній перед ним робочий день, а саме 28.09.2018. Вважає посилання ОСОБА_1 на порушення вимог ст. 42 КЗпП України безпідставними, осскільки перевага в залишенні на роботі надається при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, які в даному випадкку були відсутні. Стверджує, що в роботі ОСОБА_1 мала багато помилок, про що свідчать доповідні та службові безпосереднього керівництва. Також, у порівнянні з іншими адміністраторами мала більш за всіх виходів на лікарняний та у відпустку. З огляду на таке, стверджує, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиві від 27.12.2018 вх. № 42680 на уточнений адміністративний позов також посилається на те, що керівник апарату районної державної адміністрації є керівником державної служби в апараті державної адміністрації та її структурних підрозділах, відтак наказ про звільнення ОСОБА_1 підписаний уповноваженою особою.

Ухвалою суду від 31.10.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/4511/18. Призначено підготовче судове засідання на 20 листопада 2018 року.

Протокольними ухвалами суду в підготовчому судовому засіданні оголошувались перерви до 05.12.2018 та 18.12.2018.

Ухвалою суду від 18.12.2018 відкладено підготовче судове засідання на 27.12.2018.

Ухвалою суду від 27.12.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі строком на 30 днів та протокольною ухвалою оголошено перерву до 09.01.2019.

Протокольною ухвалою суду від 09.01.2019 закрито підготовче провадждення та призначено справу до судового розгляду на той же день.

Протокольною ухвалою суду від 09.01.2019 у судовому розгляді оголошено перерву до 30.01.2019.

Під час розгляду справи по суті позивач та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених в адміністративному позові. Просять суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві. Просить суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 30.01.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 з 28.05.2013 призначена за переводом на посаду Державного адміністратора відділу кадрової роботи апарату Токмацької райдержадміністрації, як така, що була зарахована з кадрового резерву на цю посаду та успішно пройшла стажування.

З 01.10.2013 ОСОБА_1 переведена на посаду Державного адміністратора відділу житлово-комунального господарства та будівництва райдержадміністрації.

З 08.01.2014 переведена на посаду Державного адміністратора сектору надання адміністративних послуг райдержадміністрації.

ОСОБА_1 з 05.10.2015 переведена на посаду адміністратора сектору надання адміністративних послуг райдержадміністрації.

З 01.02.2016 позивач переведена на посаду адміністратора відділу надання адміністративних послуг райдержадміністрації.

Та з 01.05.2016 ОСОБА_1 переведена на посаду адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг райдержадміністрацї.

Наказом керівника апарату Токмацької районної державної адміністрації від 28.09.2018 № 57-к «Про звільнення ОСОБА_1.» остання звільнена з посади адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг у зв'язку із скороченням штатної чисельності працівників райдержадміністрації.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII.

Згідно з частиною першою статті 83 вказаного Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до статті 43 Закону № 889-VIII підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті 87 Закону №889-VІІІ процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Відповідно до частини 4 якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9, зокрема, зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що відповідно до ст.5, 6, 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про державну службу», постанов Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», від 18.04.2012 № 606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в м. Києві та Севастополі державних адміністрацій», на виконання розпорядження голови Запорізької облдержадміністрації від 26.06.2018 № 332 «Про зміну граничної штатної чисельності працівників структурних підрозділів районних державних адміністрацій», з метою оптимізації структури райдержадміністрації та приведення у відповідність чинному законодавству розпорядженням голови Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області від 10.07.2018 № 297 «Про упорядкування структури Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області» вирішено з 01.10.2018 внести зміни до структури Токмацької районної державної адміністрації, а саме, у відділі з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації скоротити посаду адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації (п.2.2).

Таким чином, зазначені зміни підпадають під ознаки підстав для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця у відповідності до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув'язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

У свою чергу, відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

За визначенням пунктів 8, 13, 20, 21 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" компетентність - динамічна комбінація знань, вмінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, яка визначає здатність особи успішно здійснювати професійну та подальшу навчальну діяльність і є результатом навчання на певному рівні вищої освіти; галузь знань - основна предметна область освіти і науки, що включає групу споріднених спеціальностей, за якими здійснюється професійна підготовка; спеціальність - складова галузі знань, за якою здійснюється професійна підготовка; спеціалізація - складова спеціальності, що визначається вищим навчальним закладом та передбачає профільну спеціалізовану освітньо-професійну чи освітньо-наукову програму підготовки здобувачів вищої та післядипломної освіти.

Водночас, кваліфікація як рівень досягнення компетентності є результатом навчання на певному рівні вищої освіти, який визначає здатність особи успішно здійснювати професійну діяльність у певній галузі.

При цьому слід зазначити, що з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Таким чином, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати, в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Судом з'ясовано, що у відділі з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації за штатом станом на 01.08.2018 працювало на посаді адміністраторів 3 особи, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Скороченню підлягала 1 посада адміністратора.

Відтак, відповідач мав провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Однак, відповідачем не представлено доказів проведення серед працівників, посади яких підлягають скороченню, такої оцінювальної перевірки із дослідженням їхніх документів та інших персональних відомостей для визначення працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Всі довідки були складені відповідачем лише на вимогу суду, що підтверджується самими датами їх оформлення.

Слід звернути увагу на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття (вчення) оспорюваних рішення, дії чи допущення бездіяльності.

Відтак, надання відповідачем порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників лише під час судового розгляду не може вважатись дотриманням ним вимог статті 42 КЗпП під час вирішення питання про звільнення працівника.

Так, згідно довідок від 19.11.2018 та від 26.12.2018 судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають вищу освіту, працювали на посадах адміністраторів відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації з 01.05.2016. Вказані особи проходили навчання, що підтверджується долученими до справи копіями сертифікатів.

Також, вказані особи в різний час мали відзнаки за роботу у вигляді нагородження почесними грамотами.

На цьому, за твердженням відповідача, однакові показники кваліфікації між вказаними особами закінчуються.

За твердженням відповідача, основною підставою, яка слугувала обранням ОСОБА_1 як особи, що підлягає звільненню було те, що остання мала зауваження у роботі, нарікання з боку споживачів адміністративних послуг та безпосереднього керівництва.

Вказані обставини відповідач підтверджує наданими та долученими до матеріалів справи копіями доповідних від 27.07.2018, від 20.08.2018, від 10.09.2018, від 27.09.2018 тощо як від безпосереднього керівництва позивача так і державних реєстраторів.

Дослідивши вказані доповідні записки, суд з'ясував, що всі вони мають місце вже після прийняття розпорядження від 10.07.2018 № 297 «Про упорядкування структури Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області», а відтак виникають сумніви у їх об'єктивності та неупередженості.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка безпосередній керівник позивача ОСОБА_7 пояснила, що дійсно ОСОБА_1 під час роботи допускала багато технічних помилок (невірне зазначення реєстраційного номеру об'єкту нерухомості, помилка у прізвищі заявника, помилки у датах тощо), які в свою чергу тягли за собою нарікання та скарги з боку заявників адміністративних послуг. При цьому вказує, що заходи дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 не застосовувались, у зв'язку із «людським» фактором.

Тобто, самі по собі факти неналежного виконання з боку позивача власних посадових обов'язків можуть свідчити про більш низьку продуктивність праці.

Також, можливо вести мову про більш низьку продуктивність праці у разі наявності фактів більш частого перебування особи у відпустках чи на лікарняних, у порівнянні з іншими співробітниками, за умови наявності доказів виконання закріпленого за такою особою обсягу роботи іншими службовцями. В даному випадку, самих лише показів свідка ОСОБА_7 недостатньо, будь-яких інших доказів з цього приводу суду не надано.

Отже, суд зазначає, що відповідач не вжив заходів щодо належної фіксації як самих порушень, так і процесу оцінки працівників, які працювали на посадах, що підлягають скороченню.

Посилання позивача та його представника на наявність у ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі, пердбачене п. 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, суд дослідивши до уваги не приймає з огляду на таке.

Так, дійсно, згідно листа Токмацького обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.10.2018 вих. № 5243/02 ОСОБА_1 право на призначення пенсії за віком набуде по досягненню 60 років. Відтак, на час звільнення позивачу дійсно залишалось менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Проте, питання наявності у осіб переваг в залишенні на роботі постає лише у тому випадку, коли роботодавець дійде висновку про рівні умови продуктивності праці і кваліфікації працівників. В даному випадку, відповідач заперечував проти наявності рівних умов продуктивності праці і кваліфікації ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з підстав, зазначених вище.

Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Приписами частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України обумовлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 ознайомлена під підпис із розпорядженям голови райдержадміністрації від 10.07.2018 № 197 та попереджена про наступне вивільнення 01.08.2018 (копії попередження та листа ознайомлення долучені до справи).

Проте, оскаржуваний наказ виданий 28.09.2018, тобто із порушенням встановленого чинним законодавством двомісячного строку.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що оскільки двомісячний термін попередження спливав у вихідний день, то оскаржуваний наказ виданий в останній робочий день, а саме 28.09.2018.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 241-1 КЗпП України, срок, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Враховуючи те, що попередження про наступне вивільнення позивач отримала 01.08.2018, то передбачений ст. 49-2 КЗпП України строк закінчився 01.10.2018.

У зв'язку із цим, посилання відповідачем на дотримання 60-денного строку є безпідставним, оскільки в даному випадку положення ч.1 ст. 49-2 КЗпП України передбачають обчислення строку місяцями, а не днями.

На підтвердження дотримання відповідачем вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідачем надана довідка, згідно якої встановлено, що станом на 28.09.2018 року, на момент звільнення ОСОБА_1, адміністратора відділу організації діяльності центру надання адміністративних послуг райдержадміністрації на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 297 «Про упорядкування структури Токмацької районної державної адміністрації» були такі наявні вакантні посади:

1. Завідувач сектору юридичної роботи апарату райдержадміністрації (посада категорії «Б» державної служби) - посада вищої категорії, потребує проходження конкурсу;

2. Головний спеціаліст-юрисконсульт сектору юридичної роботи апарату райдержадміністрації (посада категорії «В» державної служби) - згідно вимог до посади потребує вищої юридичної освіти;

3. Провідний спеціаліст відділу організаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами апарату райдержадміністрації (посада категорії «В» державної служби) - розпочато процедуру проведення конкурсу;

4. Головний спеціаліст загального відділу райдержадміністрації (посада категорії «В» державної служби) - розпочато процедуру проведення конкурсу;

5. Головний спеціаліст відділу економічного розвитку і торгівлі райдержадміністрації (посада категорії «В» державної служби) - скорочення посади з 01.10.2018;

6. Головний спеціаліст служби у справах дітей райдержадміністрації (посада категорії «В» державної служби) - скорочення посади з 01.10.2018;

7. Головний спеціаліст з питань охорони здоров'я райдержадміністрації (категорія В державної служби) - посада запропонована. ОСОБА_1 письмово відмовилась від запропонованої посади;

8. Головний спеціаліст відділу містобудування та архітектури, житлово- комунального господарства райдержадміністрації (категорія В державної служби) - посада запропонована. ОСОБА_1 письмово відмовилась від запропонованої посади.

Отже, на момент звільнення ОСОБА_1 вакантних посад, які б відповідали її кваліфікації не було, тому ОСОБА_1 були запропоновані посади зазначені в пунктах 7 та 8, за якими від неї отримано відмову.

Відтак, відповідачем дотримані положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України в частині пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Щодо повноважень особи, яка підписала оскаржуваний наказ суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 3-1 п. 1 ст. 17 Закону України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби здійснюють: у місцевих державних адміністраціях: керівник апарату - в апараті місцевої державної адміністрації та її структурних підрозділах (крім структурних підрозділів зі статусом юридичних осіб публічного права); керівник структурного підрозділу зі статусом юридичної особи публічного права - у такому підрозділі.

Згідно п.п. 4 п. 2 ст. 17 Закону України "Про державну службу" керівник дежавної служби призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на вакантні посади державної служби категорій "Б" і "В", звільняє з таких посад відповідно до цього Закону.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10.11.2016 № 114-К з 10.11.2016 Забавська Т.О. призначена на посаду керівника апарату Токмацької державної адміністрації Запорізької області.

Відповідно до Розподілу обов'язків в Токмацькій районній державній адміністрації Запорізької області між головою, першим заступником, заступником голови та керівником апарату районної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 14.09.2018 № 425, керівник апарату районної державної адміністрації є керівником державної служби в апараті районної державної адміністрації та її структурних підрозділах; керує діяльністю апарату районної державної адміністрації, забезпечує діяльність районної державної адміністрації з кадрових, правових, організаційних, матеріально-технічних питань; тощо.

Відтак, наказ про звільнення ОСОБА_1 підписаний уповноваженою особою.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи на позивача штрафні санкції, не врахував всіх обставин, а тому виніс необґрунтовану постанову.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом під час розгляду справи по суті зібрані докази, які свідчать про недотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі положень п. 1. ст. 40 КЗпП України.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, з метою відновлення порушених прав позивач суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області з 01.10.2018.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.1, 2 п.8 вказаного Порядку).

З огляду на зміст наведених норм матеріального права, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995.

Згідно постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язані відповідні виплати.

Згідно долученої до матеріалів справи довідки про середній заробіток, наданої на вимогу суду, сума заробітної плати ОСОБА_1 за липень та серпень 2018 року склала 11 772,72 грн.; фактично відпрацьованих робочих днів у цих місяцях склала 35 днів.

За таких умов середньоденна (годинна) заробітна плата становить 336,36 грн. (11772,72 грн. загального заробітку : 35 відпрацьованих днів).

Загальний час вимушеного прогулу за період з 01.10.2018 до 30.01.2019 включно склав 84 робочих дні, через що загальна сума заробітку за час вимушеного прогулу дорівнює 28 254,24 грн. і останню належить стягнути на користь позивача.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць в сумі 7 399,92 грн. підлягає негайному виконанню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач від сплати судового збору звільнений, питання про розподіл відповідно до вимог ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративий позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області (71701, м. Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, 45, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області від 28.09.2018 за № 57-К про звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг.

Поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області з 01.10.2018.

Стягнути з Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2018 по 30.01.2019 у розмірі 28 254,24 грн. (двадцять вісім тисяч двісті п'ятдесят чотири гривні 24 копійки).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області та в частині стягнення з Токмацької районної державної адміністрації Запорізької області середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7 399,92 грн. (сім тисяч триста дев'яносто дев'ять гривень 92 копійки) підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.02.2019.

Суддя Л.Я. Максименко