Справа № 804/6806/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа №804/6806/15

адміністративне провадження №К/9901/3515/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Стародуба О.П., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року (суддя Рябчук О.С.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року (головуючий суддя Щербак А.А., судді Малиш Н.І., Баранник Н.П.) у справі №804/6806/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо», про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича (далі по тексту - відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача-2, оформлену листом від 07 квітня 2015 року за вих. № 19/1264 щодо не включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 за Договором № 257 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення;

- зобов'язати відповідача-2 включити ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором № 257 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення;

- зобов'язати відповідача-2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, що містяться на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Камбіо» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати відповідача-1 включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Камбіо» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначено, що відмова Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка В.І. щодо включення до переліку вкладників, які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оформлена листом від 07 квітня 2015 року за вих. № 19/1264, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки підстави для невідшкодування коштів позивачу відсутні. Договір банківського вкладу не визнаний нікчемним в установленому законом порядку, а висновки відповідачів щодо допущених позивачем порушень ґрунтуються на припущеннях.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що договір депозиту було укладено нею значно раніше, ніж запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Камбіо», а тому будь-які обмеження, пов'язані із дією тимчасової адміністрації були відсутні. Договір депозиту є дійсним, підстави для визнання його нікчемним відсутні. Наголошено на тому, що зі змісту приписів статті 27 Закону № 4452- VІ випливає, що всі вкладники мають бути розподілені Уповноваженою особою до відповідних переліків, але всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем-2 не було включено позивача до жодного з переліків, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього. Крім того, нормами Закону № 4452- VІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких кошти за вкладами не відшкодовуються, але про жодну з таких підстав відповідачем-2 зазначено не було. Стосовно передчасності позовних вимог до відповідача-1 зазначено, що судами не було обґрунтовано своєї позиції з даного приводу, при цьому такі вимоги є виправданими, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права.

Відповідачем-2 надано заперечення на касаційну скаргу, в яких Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенко В.І. просив залишити останню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як законні та обґрунтовані.

Наголошено на тому, що відповідач-2 в силу приписів закону зобов'язаний забезпечити перевірку договорів (інших правочинів) протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку. Під час перевірки правочинів комісією було встановлено, що кошти на рахунок позивача надійшли внаслідок так званого «дроблення» великої суми коштів на поточному рахунку іншого клієнта - ОСОБА_3, що свідчить про намагання вказаної фізичної особи отримати грошові кошти не в порядку черговості від банку (4-та черга), а за рахунок коштів Фонду. Передбачені законом функції уповноваженої особи були реалізовані через прийняття рішення Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб та через повідомлення відповідачем-2 позивача (лист від 07 квітня 2015 року № 19/1264), що зумовлює подальше здійснення з боку Уповноваженої особи Фонду дій щодо застосування наслідків нікчемності договору. Звернуто увагу на зареєстровані кримінальні провадження за фактами вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочинів, передбачених частиною 2 статті 364, частини 2 статі 364-1 КК України, а також за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 17 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» укладено договір № 257 строкового банківського вкладу (депозиту) «CLASSIC» в іноземній валюті у розмірі 14504,10 доларів США, зі сплатою процентів наприкінці строку без права поповнення.

Відповідно до меморіального ордера № 265_8 від 12 вересня 2014 року ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 перераховано 14500 доларів США, що еквівалентно 188 160,67 грн.

04 грудня 2014 року постановою Правління Національного банку України № 782 віднесено Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 140 від 04 грудня 2014 року запроваджено в Публічному акціонерному товаристві «Банк Камбіо» тимчасову адміністрацію з 05 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року включно та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Камбіо» Бондаря Ю.М.

17 лютого 2015 року тимчасовою адміністрацією ПАТ «Банк Камбіо» винесено наказ № 157 «Про перевірку вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Камбіо».

27 лютого 2015 року складено Протокол комісії з перевірки вкладів фізичних осіб, відповідно до якого встановлено безготівкове перерахування грошових коштів з банківських рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб, з банківських рахунків фізичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в ПАТ «Банк Камбіо» у серпні-вересні 2014 року. Призначення платежу вказаних операцій має не типовий характер, а саме, повернення фінансової допомоги (позики), залучення коштів на вклад іншої фізичної особи, перерахування коштів на поповнення поточного рахунку іншої фізичної особи. На підставі вказано Комісією запропоновано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенку В.І. тимчасово обмежити здійснення банку банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам.

27 лютого 2015 року Правлінням Національного банку України винесено постанову №144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо».

02 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 46 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» з відшкодуванням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка В.І. строком на 1 рік з 02 березня 2015 року по 01 березня 2016 року включно.

ОСОБА_1 зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка В.І. з заявою від 17 березня 2015 року про включення до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Камбіо».

Листом від 07 квітня 2015 року № 19/1264 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенко В.І. повідомив ОСОБА_1 про те, що операції за її банківським рахунком підпадають під підстави, визначені статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для проведення перевірки правочинів, у зв'язку з чим після отримання відповіді про законність операцій по її рахунку, Фондом будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення їх до відповідного реєстру. Також повідомлено про наявність зареєстрованого кримінального провадження №0000082 за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем-2 виявлено факти укладання банком договорів із вкладниками, внаслідок чого надається перевага одному вкладнику. Уповноваженою особою Фонду було вчинено відповідні дії, на виконання своїх повноважень, які відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вжито дії щодо перевірки правочинів, укладених банком, формування переліку вкладників, яким кошти підлягають відшкодуванню, та повідомлення правоохоронних органів за фактом виявлення можливих протиправних дій відносно банку. При цьому з огляду на факт не включення позивача до переліку вкладників позовні вимоги до відповідача-1 є передчасними.

Колегія суддів не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Також, відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку чи іншого розпорядчого документу, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 ЦК та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.

Розглядаючи спір про визнання протиправними дій чи рішень Уповноваженої особи про відмову включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, адміністративні суди повинні були перевірити обґрунтованість і законність такої відмови.

Статтею 71 КАС України, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, встановлено, що обов'язок доведення відповідних обставин покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій повинні дослідити доводи Фонду чи його Уповноваженої особи про наявність обставин, що свідчать про нікчемність правочинів та чинники, які підтверджують їх нікчемність, та, як наслідок, унеможливлюють включення особи до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 04 грудня 2014 року №782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» на вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1, відкритому відповідно до укладеного з ПАТ «Банк Камбіо» договору від 17 вересня 2014 року №257, знаходились грошові кошти у розмірі 188381,72 грн. (а.с.10).

Як на підставу, що свідчить про нікчемність укладеного позивачем з банком договору банківського вкладу від 17 вересня 2014 року №257, суди послались на факт перерахування коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 коштів у розмірі 14500 доларів США, що еквівалентно 188 160,67 грн., ОСОБА_3 відповідно до меморіального ордера № 265_8 від 12 вересня 2014 року.

Разом з тим, судами не було надано жодної правової оцінки правомірності перерахування коштів в іноземній валюті на банківський рахунок від іншої особи у розрізі діючих на той час нормативно-правових актів та наявності заборон для банку для здійснення відповідних операцій. При цьому, судами не обґрунтовано, чому платіжні операції з перерахування коштів з рахунку іншої особи чи осіб на рахунок позивача, є правочинами між банком та позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України. Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Крім того, суди не дослідили той факт, що вказаний меморіальний ордер складено раніше, ніж укладено договір банківського вкладу від 17 вересня 2014 року №257, і не визначились яким чином факт такого перерахування свідчить про укладення позивачем із банком нікчемного правочину, з урахуванням того факту, що перерахування коштів ОСОБА_3 було здійснено на рахунок, відмінний від вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_1, зазначеного у договорі банківського вкладу від 17 вересня 2014 року №257.

В той же час, з листа відповідача-2 позивачу від 07 квітня 2015 року № 19/1264 вбачається, що станом на дату надання відповіді рахунок позивача є заблокованим з огляду на реєстрацію кримінальних проваджень за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Суди, погоджуючись з позицією Уповноваженої особи щодо нікчемності укладеного позивачем з банком правочину, не з'ясували, з яких саме підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону №4452-VI, вказаний правочин віднесено до нікчемних, та чи було взагалі вчинено такі дії відповідачем-2, а обмежились лише посиланням на зареєстровані кримінальні провадження.

Слід зауважити, що з огляду на особливу правову природу діяльності відповідача-2, Уповноважена особа зобов'язана була віднести позивача як вкладника ПАТ «Банк Камбіо» до одного із визначених законом переліків вкладників, і разі якщо вважала, що відповідний правочин є нікчемним, із обов'язковим зазначенням конкретного пункту частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, якою визначено вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову здійснені без встановлення фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак є передчасними.

За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, судами допущено порушення норм процесуального права, зокрема, не встановлено обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення судів підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати вищенаведене та прийняти законне та обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2015 року скасувати.

Справу №804/6806/16 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

О.П. Стародуб

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду