Справа № 0940/1831/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4184/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року (головуючий суддя Гундяк В.Д., м.Івано-Франківськ) у справі № 0940/1831/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

08.10.2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови у перерахунку та виплаті пенсії, як реабілітованій особі протиправною, і зобов'язання здійснити такий перерахунок та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 50% розміру мінімальної пенсії за віком з 20.04.2018 року, як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано.

Позов обгрунтовує тим, що позивач є реабілітованою особою відповідно до положень Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" та рішення №3 комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Жидачівській РДА від 19.02.1998 року. 20.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виплату належного їй підвищення до пенсії. Однак пенсійним органом протиправно, на думку позивача, відмовлено їй у підвищенні призначеної пенсії за віком на 50%, відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком, як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, відповідно до положень статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов'язано Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 20.04.2018 року підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що відповідно до рішення №3 від 19.02.1998 позивач є членом сім'ї (дочкою) репресованої особи, а тому у відповідності до постанови КМУ "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" №654 від 16.07.2008 року ОСОБА_1 виплачується підвищення до пенсії, як члену сім'ї репресованої особи в розмірі 43,52 грн., що відповідає нормам чинного законодавства, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Калуському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та отримує пенсію за віком. Відповідно до свідоцтва про одруження від 29.07.1972 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, присвоєно прізвище "ОСОБА_1

Згідно рішення №3 від 19.02.1998 комісії з питань поновлення прав реабілітованих при Жидачівській районній державній адміністрації Львівської області ОСОБА_1, надано статус репресованої і відповідно до ст. 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" від 17.04.1991 року вона вважається реабілітованою.

20.04.2018 року позивач звернулася до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок призначеної пенсії за віком із врахуванням підвищення в розмірі 50%, відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 27.04.2018 року за №231/М-15 пенсійним органом у задоволенні даної заяви відмовлено та повідомлено позивача про те, що відповідно до постанови КМУ "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" їй, як члену сім'ї особи, що зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, та яку було примусово переселено виплачується підвищення до пенсії в розмірі 43,52 грн., що повністю відповідає нормам чинного законодавства.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у перерахунку та виплаті позивачу підвищення до пенсії за віком, як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано, відповідно до положень статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є протиправною, а тому слід зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку в подальшому було реабілітовано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" від 17.04.1991 року №962-XII (Закон №962-XII) реабілітація жертв політичних репресій повинна охоплювати увесь період після 1917 року до моменту набрання чинності цим Законом і поширюватись на осіб, необгрунтовано засуджених за цей час судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Згідно статті 3 Закон №962-XII реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Статтею 9 даного Закону встановлено, що вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Радам народних депутатів утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України.

За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв'язку з необгрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 01.11.1991 року №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, на переконання суду апеляційної інстанції, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу слід застосовувати пункт "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а не постанову КМУ "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав відповідних осіб.

Посилання апелянта на постанову КМУ "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" №654 від 16.07.2008 року, як на нормативний акт, що поширюється на спірні правовідносини є хибним, оскільки положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають вищу юридичну силу, та відповідно до принципу подолання ієрархічної колізії підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з правомірністю виплати позивачу підвищення до пенсії, як члену сім'ї особи, що зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, та яку було примусово переселено, оскільки згідно рішення №3 від 19.02.1998 позивача було визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім'ї такої особи. У відповідності до положень чинного законодавства, які регламентують діяльність органів ПФУ, останні не вправі змінювати, тлумачити на свій розсуд чи в будь-який інший спосіб коригувати рішення відповідних компетентних органів, які прийняті на виконання Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", навіть у випадку, коли такі рішення породжують відповідні обов'язки для пенсійних органів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги обґрунтованими, а апеляційну скаргу такою що не підлягає до задоволення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 0940/1831/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 01.03.2019 року