Справа № 640/20300/18
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - Гуцуляк Х.В.,

представника позивача - Вербицького Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідчука Ігоря Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідчука Ігоря Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідчука Ігоря Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2018 року №39624653, винесене на підставі свідоцтва про право власності від 29 жовтня 2001 року НОМЕР_1, виданого Головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вважає, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 22.02.2019 від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року - без змін..

У судовому засіданні 28 лютого 2019 року представники позивача апеляційну скаргу підтримали.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання до суду не з'явилися, явки свїх представника не забезпечив, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 є членом ОСББ «Антоновича, 122» і власником нежитлового приміщення площею 164,5 м2, що знаходиться в будинку Об'єднання за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане нежитлове приміщення площею 164,5 м2 є власністю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 29.10.2001, виданого Головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації, яке у свою чергу було оформлене на підставі Наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації №732-В від 29.10.2001.

16 липня 2010 року між Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" та ОСОБА_5 було укладено договір про користування об'єктами (майном) спільної власності від 16 липня 2010 року №М1/Н 122-А, за яким позивач передав ОСОБА_5 у користування строком на десять років підвальне приміщення будинку №122. Як вказано позивачем, правління Об'єднання перевищило свої повноваження і підписало з ОСОБА_5 договір про користування об'єктами (майном) спільної власності від 16 липня 2010 року без затвердження загальними зборами Об'єднання. Пунктом 1.2. вказаного договору визначено, що надання в користування власнику чи здійснення власником за свій рахунок поліпшення об'єкта під час користування ним не зумовлює виникнення у власника одноособового права власності.

Розглянувши вищезазначений договір, наступні загальні збори Об'єднання від 27.01.2011 не погодили договір, оскільки його зміст суперечив раніше затвердженим загальними зборами умовам використання приміщень (майна) спільної власності, зокрема площа приміщень замість 57 м2. зазначалась 23,1 м2., а плата за користування приміщеннями 11,48 грн. за 1 м2. незаконно зменшувалася на 50% строком на 5 років.

У 2015 році ОСОБА_5 було запропоновано звільнити підвальні приміщення, однак остання відмовилась.

Як зазначено позивачем, 07 лютого 2018 року відповідачем на підставі свідоцтва про право власності НП 10004004 від 29.10.2001 року на 164,5 м2 , виданого Головним управлінням з питань ва Київської міської державної адміністрації, за ОСОБА_5 було зареєстровано право шості на нежитлові приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 площею уже 188,8 м2.

Також, позивач зазначає, що на даний момент між ОСОБА_5 та Об'єднанням у Голосіївському районному суді м. Києва слухається цивільна справа №752/14819/15-ц за позовом ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" про визнання права власності на нежитлові (підвальні) приміщення прощею 24,3 м.кв. та зустрічним позовом Об'єднання про стягнення заборгованості за користування підвалу.

Позивачем зауважено, що згідно Свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 29.10.2001, виданого Головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_5 належить 164,5 м2 нежитлового приміщення (літ. А), що знаходиться в будинку Об'єднання за адресою: АДРЕСА_1, тому реєстрація за ОСОБА_5 права власності на це нежитлове приміщення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень площею 188,8 м2 (тобто збільшена на зайві 24,3 м2, які наразі є предметом позовних вимог ОСОБА_5 у справі №752/14819/15-ц) була проведена державним реєстратором абсолютно безпідставно та, відповідно, незаконно.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу п.п. 1,2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

З огляду на положення частини першої статті 19 ЦПК та пункту 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб'єктного складу), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав у зв'язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення, як-от правочину, свідоцтва тощо.

Таке розмежування обумовлене й обсягом судового контролю в адміністративному судочинстві, визначеним частиною другою статті 2 КАС, який не охоплює оцінку правомірності діянь/рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на наслідки, які це діяння/рішення спричинили, чи правомірність юридичного факту, що став підставою для здійснення реєстраційних дій.

Так, позивач оскаржує до адміністративного суду рішення суб'єкта владних повноважень - державного реєстратора про реєстрацію права власності третьої особи, посилаючись при цьому на недотримання цим суб'єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації.

Та поряд із цим позивач наголошує як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі на порушенні оскаржуваним рішеннями майнового права співвласників Об'єднання, а саме вказано, що зазначена незаконна державна реєстрація, вчинена державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком Ігорем Анатолійовичем, порушує права інших співвласників будинку АДРЕСА_1 на володіння і користування допоміжними нежитловими приміщеннями, а продовження перебування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності, що не підтверджене правовстановлюючими документами, створює загрозу для незаконної реалізації ОСОБА_5 права володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників Об'єднання - нежитловими приміщеннями підвалу площею 24,3 м2.

З аналізу позовної заяви вбачається, що у даному спорі має місце встановлення право власності на підвальні приміщення.

Таким чином, позивач, оскаржуючи реєстраційні дії, фактично має на меті захист свого майнового права на об'єкт цих дій. Крім того, вирішення цього спору стосуватиметься не лише майнових прав позивача, а й набутих третьою особою речових прав, відтак - спірні у цій справі правовідносини не можна вважати публічно-правовими, що виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 809/66/14.

При цьому, спір про право між особами, які беруть участь у розгляді даної справи, на даний момент не вирішено в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Антоновича, 122" до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Дідчука Ігоря Анатолійовича, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.