Справа № 805/2495/17-а
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 805/2495/17-а

Провадження № 11-1122апп18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мамонової І. В.,

учасники справи:

представникпозивача - Кушніренко А. В.,

представник відповідачів - Ізвєков К. В.,

розглянула в судовому засіданнікасаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (далі - Фонд, регіональне відділення Фонду відповідно) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року (суддя Голошивець І. О.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року (судді Компанієць І. Д., Казначеєв Е. Г., Ястребова Л. В.) у справі № 805/2495/17-а за позовом Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (далі - Підприємство) до регіонального відділення Фонду та Фонду про визнання дій неправомірними та

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року Підприємство звернулося до суду з позовом до регіонального відділення Фонду та Фонду, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати неправомірними дії (бездіяльність) відповідачів щодо порушення строків розгляду заяви позивача від 24 квітня 2017 року про включення до переліку об'єктів приватизації шляхом викупу Цілісного майнового комплексу «Дитячий оздоровчий табір «Голубок» (далі - ЦМК «ДОТ «Голубок»).

На обґрунтування позову Підприємство зазначило, що в 2017 році позивач ініціював приватизацію об'єкта державного майна ЦМК «ДОТ «Голубок» шляхом викупу на підставі вимог чинного законодавства. Зокрема, 24 квітня 2017 року позивач подав до регіонального відділення Фонду заяву про включення ЦМК «ДОТ «Голубок» до переліку об'єктів, що підлягають приватизації. Проте на порушення вимог законодавства щодо триденного строку для прийняття до розгляду та двадцятиденного строку розгляду такої заяви регіональне відділення Фонду зареєструвало заяву лише 12 травня 2017 року. На думку позивача, дії регіонального відділення Фонду є неправомірними, оскільки відповідач порушив норми наказу Фонду від 17 квітня 1998 року № 772 «Про затвердження Порядку подання та розгляду заяви про включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, та заяви на участь в аукціоні, конкурсі щодо об'єктів державної власності групи А, Д та Ж» (далі - Порядок).

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 27 березня 2018 року позов задовольнив частково: визнав неправомірною бездіяльність регіонального відділення Фонду щодо порушення строків розгляду заяви позивача від 24 квітня 2017 року про включення до переліку об'єктів приватизації шляхом викупу ЦМК «ДОТ «Голубок»; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 12 червня 2018 року рішення суду першої інстанції змінив у мотивувальній частині стосовно порушення регіональним відділенням Фонду пункту 2.13 Порядку, виклавши її в редакції постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, регіональне відділення Фонду в касаційній скарзі зазначило, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків щодо суті спірних правовідносин, безпідставно виходили з наявності факту порушення прав позивача, а також недоведеності дотримання регіональним відділенням Фонду вимог щодо порядку розгляду заяви позивача про включення об'єкта державного майна до переліку тих, що підлягають приватизації, чим порушили норми матеріального та процесуального права. На думку скаржника, цей спір має цивільно-правовий характер та повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки позбавлений ознак публічно-правових відносин та у своєму підсумку направлений на включення об'єкта до відповідного переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації. Крім того, регіональне відділення Фонду не порушило норми Закону України від 06 березня 1992 року № 2171-XII «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та Порядку, а діяло виключно в межах повноважень, передбачених законодавством. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а провадження у справі закрити.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12 липня 2018 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, а ухвалою від 18 вересня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 жовтня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на підставі положень частини першої статті 344 та частини п'ятої статті 262 КАС України.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство зазначило, що вважає доводи скарги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі. На думку позивача, правовідносини, щодо яких виник спір, є публічно-правовими та пов'язані з виконанням державним органом своїх безпосередніх обов'язків. Посилання регіонального відділення Фонду на те, що позивач був належним чином повідомлений про результати розгляду заяви спростовуються доказами, зокрема листами відповідача, що містяться в матеріалах справи, адже навіть у липні 2017 року в своєму листі відповідач сам вказує на те, що про результати розгляду заяви позивача його буде додатково проінформовано. Крім того, факт повідомлення позивача про результати розгляду його заяви у 20-денний строк спростовується й тим, що рішення про включення ЦМК «ДОТ «Голубок» до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, було прийнято в серпні 2017 року. На підставі викладеного Підприємство просить залишити без задоволення касаційну скаргу регіонального відділення Фонду.

Представник відповідачів у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу регіонального відділення Фонду та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників справи, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що Підприємством у 2017 році ініційовано приватизацію об'єкта державного майна - ЦМК «ДОТ «Голубок» шляхом викупу.

24 квітня 2017 року позивач подав до регіонального відділення Фонду заяву про включення ЦМК «ДОТ «Голубок» до переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Заяву прийнято регіональним відділенням Фонду 24 квітня 2017 року за № 779.

Реєстрація заяви регіональним відділенням Фонду здійснена 12 травня 2017 року за реєстраційним номером 2611/14.

Разом із заявою про включення ЦМК «ДОТ «Голубок» до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, позивач подав заяву від 24 квітня 2017 року вих. 89/025 з проханням розглянути питання щодо включення об'єктів, які входять до складу ЦМК «ДОТ «Голубок», до переліку об'єктів державної власності групи «Ж», що підлягають приватизації шляхом викупу.

Листом від 11 травня 2017 року № 11-10-02436 регіональне відділення Фонду повідомило позивача про необхідність надати додаткові документи для формування пропозиції щодо включення об'єкта державної власності до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, а також з пропозицією усунути недоліки в документах, поданих разом із заявою від 24 квітня 2017 року.

Додатково листом від 13 травня 2017 року № 11-10-02480 регіональне відділення Фонду повідомило позивача про необхідність у найкоротший термін надати документи та інформацію з урахуванням зауважень, викладених у листі від 11 травня 2017 року № 11-10-02436.

На виконання листа від 11 травня 2017 року № 11-10-02436 позивач направив додаткові документи із супровідним листом від 17 травня 2017 року вих. № 142025 на 86 аркушах.

Листом від 08 червня 2017 року № 153/025 позивач звернувся до регіонального відділення Фонду із запитом про стан розгляду вищезазначених заяв.

Листом від 21 червня 2017 року № 11-10-03292 регіональне відділення Фонду надало відповідь про те, що, враховуючи вимоги чинного законодавства, регіональним відділенням Фонду проводяться роботи з формування пропозиції щодо включення до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, ЦМК «ДОТ «Голубок» з урахуванням додаткових документів, наданих позивачем.

Крім того, 19 травня 2017 року за вих. № 04-38/13-151 (118228) Спеціальна контрольна комісія з питань приватизації Верховної Ради України (далі - Комісія) за результатами розгляду скарги Підприємства звернулась до Фонду з проханням розглянути звернення директора Підприємства та вжити заходів відповідно до компетенції Фонду для врегулювання ситуації щодо приватизації об'єкта державного майна шляхом викупу ЦМК «ДОТ «Голубок» відповідно до чинного законодавства України.

31 травня 2017 року Фонд на звернення Підприємства та Комісії щодо можливості приватизації шляхом викупу зазначеним Підприємством ЦМК «ДОТ «Голубок» повідомив позивача про те, що регіональним відділенням Фонду проводиться робота з формування пропозиції щодо включення до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, ЦМК «ДОТ «Голубок». Фонд розгляне можливість включення ЦМК «ДОТ «Голубок» до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, після надходження до Фонду в установленому порядку пропозиції регіонального відділення Фонду.

Установлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи її учасники не оспорюють.

Задовольняючи частково адміністративний позов Підприємства, Донецький окружний адміністративний суд виходив із того, що на порушення пункту 2.13 Порядку заяву позивача від 24 квітня 2017 року регіональним відділенням Фонду зареєстровано лише 12 травня 2017 року, тобто з порушенням триденного строку з дня надходження документів до відповідного структурного підрозділу державного органу приватизації. Крім того, за висновком суду першої інстанції, регіональним відділенням Фонду порушено порядок розгляду заяви позивача щодо включення об'єктів державного майна до переліку тих, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині стосовно порушення регіональним відділенням Фонду пункту 2.13 Порядку, Донецький апеляційний адміністративний суд керувався тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення відповідачем пункту 2.13 Порядку, оскільки в цьому випадку триденний строк повинен визначатися лише в разі відмови в реєстрації заяви;регіональне відділення Фонду, порушуючи порядок розгляду заяви позивача щодо включення об'єктів державного майна до переліку тих, що підлягають приватизації, допустило неправомірну бездіяльність; оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, однак неправильно застосовані норми матеріального права в частині встановлення порушення відповідачем пункту 2.13 Порядку щодо реєстрації заяви позивача від 24 квітня 2017 року, тому в цій частині судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що цей позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими вказані висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до регіонального відділення Фонду та Фонду про визнання неправомірними дій (бездіяльності) відповідачів щодо порушення строків розгляду заяви позивача про включення до переліку об'єктів приватизації шляхом викупу ЦМК «ДОТ «Голубок».

Таким чином, цей позов пов'язаний із приватизацією об'єкта державної власності - ЦМК «ДОТ «Голубок».

За правилами пункту 2 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а в силу наведених приписів пункту 2 частини першої статті 20 ГПК України має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 354, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задовольнити.

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Князєв

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк О. Б. Прокопенко

С. В. Бакуліна Л. І. Рогач

В. В. Британчук І. В. Саприкіна

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська

Н. П. Лященко