Справа № 640/1369/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 березня 2019 року № 640/1369/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. при секретарі судового засідання Білоус А.С. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справі

за позовомМіністерства внутрішніх справ України
до третя особа:Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1
про визнання протиправними дій та скасування постанови № 56360340 від 26.12.2018 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24 січня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України, позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, третя особа) про визнання протиправними дій та скасування постанови № 56360340 від 26.12.2018 року.

Позивач наголошує на тому, що виконавчий лист № 712/6015/17, виданий 15.06.2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси, про зобов'язання МВС України прийняти: рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 850 від 21.10.2015 року виконаний в повному обсязі 22.12.2017 року.

А відтак, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ 26 грудня 2018 року протиправно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 56360340 у зв'язку з чим МВС України просить її скасувати.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 28.02.2019 року.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ вимоги ухвали про відкриття провадження не виконав: матеріалів виконавчого провадження не надав. Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Третя особа свої правом на подання пояснень щодо адміністративного позову не скористалася.

На підставі ч. 8 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 28.02.2019 року дійшов до переконання про можливість подальшого розгляду справи в письмову провадженні.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2017 року Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 712/6015/17 було видано виконавчий лист про зобов'язання МВС України прийняти: рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 850 від 21.10.2015 року.

10 травня 2018 року за заявою стягувача Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ було відкрито виконавче провадження № 56360340 з виконання зазначеного виконавчого листа № 712/6015/17.

26 грудня 2018 року відповідач, керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з невиконанням боржником рішення, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Незгода з підставами закінчення виконавчого провадження № 56360340 обумовила позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані позивачем докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 та 6 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачаться з матеріалів справи та копій матеріалів з ВП № 56360340, наданих позивачем, виконавчим листом № 712/6015/17 було встановлено спосіб виконання рішення суду, а саме - зобов'язати МВС України прийняти: рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 850 від 21.10.2015 року.

Позивачем до матеріалів справи було подано копію висновку від 22.12.2017 року на який він посилався, як доказ виконання ним судового рішення в повному обсязі, в добровільному порядку та, як підставу для визнання відповідних дій та рішення відповідача протиправними.

Вказаний висновок МВС України надсилався на адресу відповідача листом від 26.07.2018 року № 15/2-2790 та листом від 28.09.2018 року № 12/6-4625.

Дослідивши зміст зазначеного доказу суд зазначає, що він стосується результатів розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.03.2017 року щодо виплати одноразової грошової допомоги. Тобто, його складено МВС України на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.05.2017 року № 712/6015/17.

У той же час такий висновок містить в собі рішення про направлення заяви ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Черкаській області Національної поліції України для здійснення виплати одноразової грошової допомоги йому, як колишньому працівнику міліції охорони, з дотриманням вимог пункту 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1993 № 615, - за рахунок коштів, що надходять від виконання договорів.

При цьому, позивач обґрунтовує вказане рішення посиланням на відповідні Закони України та чинні нормативно-правові акти, які дають йому право діяти саме в такий спосіб.

Втім, жодних висновків/рішень про необхідність виплати МВС України одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 року відповідно до Постанови КМУ № 850 від 21.10.2018 року такий доказ не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про те, що позивачем рішення Соснівського райнного суду м. Черкаси від 15.06.2017 року в спосіб зазначений у виконавчому листі № 712/6015/17 від 30.11.2017 року виконано не було.

Одночасно суд звертає увагу, що у відповідності до приписів ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України МВС України, як сторона виконавчого провадження мало право звернутися до суду, який видав виконавчий документ із заявою про роз'яснення змісту виконавчого документу або судового рішення.

Втім, як встановлено під час розгляду даної адміністративної справи МВС України таким своїм правом не скористалося, а виконало рішення суду на власний розсуд, що суперечить його змісту.

У той же час, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на ту обставину, що відповідач зобов'язаний звернутися до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, оскільки вказані повноваження державного виконавця є способом реалізації його прав та не є обов'язком.

Окрім цього, на думку суду, висновок державного виконавця щодо відповідності стану виконання рішення суду фактичним обставинам не потребує будь-яких спеціальних знань.

З огляду на викладене, суд вважає, що під час розгляду даної адміністративної справи позивачем не було доведено фактичного виконання рішення суду, а відтак дії відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 56360340 ґрунтуються на вимогах закону, а відповідна постанова від 26.12.2018 року є правомірною.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 56360340 діяв згідно приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження дотримався приписів Закону № 1404-VIII та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак дана постанова скасованою бути не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, натомість судом було встановлено правомірність дій та рішень відповідача, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства внутрішніх справ України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Cуддя І.М. Погрібніченко