Справа № 1540/3606/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3606/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчук В.О.

суддів: Семенюк Г.В. , Шляхтицький О.І.

при секретарі Алексєєвій Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління МВС України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року прийнятого у письмовому провадженні (суддя: Єфіменко К.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення, стягнути середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Одеській області щодо не здійснення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку в день звільнення, просить стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів в сумі 71 199,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30 січня 2009 року, згідно наказу ГУМВС України в Одеській області №32 о/с підполковника міліції ОСОБА_1, начальника режимно-секретного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління МВС України в Одеській області звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з 31 січня 2009 року за ст.65 п."а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 у відставку. Вислуга років на день звільнення (31 січня 2009 року) в календарному обчисленні складала - 23 роки 07 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 18 днів. Підставою для видання наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 30 січня 2009 року №32 о/с слугував рапорт ОСОБА_1 30 січня 2009 року є останнім днем служби позивача. Право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ визначено спеціальним законом - Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року. В день звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ (31 січня 2009 року) належна їй сума одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 88 893 грн. виплачена не була. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головного управління МВС України в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняту нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Окрім того, скаржник зазначає, що позивачем були грубо порушенні строки позовної давності, оскільки позивач отримала одноразову грошову допомогу при звільненні у вересні 2009 року, а до суду звернулась лише у липні 2018 року (після 9 років з моменту виплати).

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 310 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 з 16 березня 1987 року проходила службу в органах внутрішніх справ України. Наказом ГУМВС України в Одеській області від 30 січня 2009 року № 32 о/с, підполковника міліції ОСОБА_1, начальника режимно-секретного відділу управління режиму та технічного захисту інформації Головного управління МВС України в Одеській області звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з 31 січня 2009 року за ст. 65 п. "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 у відставку.

Вислуга років на день звільнення (31 січня 2009 року) в календарному обчисленні складала - 23 роки 07 місяців 22 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 18 днів. Підставою для видання наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 30 січня 2009 року №32 о/с слугував рапорт позивача.

30 січня 2009 року є останнім днем служби позивача.

В день звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ (31 січня 2009 року) належна їй сума одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 88 893 грн. виплачена не була.

Згідно довідки ГУМВС України в Одеській області від 13 липня 2018 року № 14/173/зі остаточний розрахунок з позивачем проведено 19 вересня 2009 року.

Не погоджуючись з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем (ГУМВС України в Одеській області) допущено порушення строку розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, що є підставою для виплати ОСОБА_1, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Кодексу закону про працю.

Джерела права й акти їх застосування.

Згідно із положеннями ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (в редакції, що була чинною на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 листопада 1991 року № 2011-12 та пункту 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року, передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та встановлено, що особам начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпеченим за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до Закону України "Про міліцію "(чинного на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ), систему Міністерства внутрішніх справ складали: центральний орган управління міліції (тобто Міністерство внутрішніх справ України) та обласні, міські, районні правління (відділи) внутрішніх справ (в тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області), а тому, відповідно до вимог Закону, одноразову грошову допомогу при звільненні з міліції позивачу має виплачувати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, яке є складовою Міністерства внутрішніх справ України.

Правові засади організації та діяльності Міністерства внутрішніх справ України, статус співробітників органів внутрішніх справ, а також порядок проходження служби в органах внутрішніх справ визначені Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-ХП, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114; порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення співробітників органів внутрішніх справ передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896 (чинні на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ).

Проте, у зазначених нормативних актах відсутні норми, що регулювали б питання і порядок) виплати співробітнику органів внутрішніх справ середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки нормами Закону України "Про міліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" і наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896, які є спеціальними щодо спірних правовідносин, не врегульовано питання щодо порядку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то застосуванню підлягають норми трудового законодавства, тобто норми Кодексу законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, на що вказано і в Постанові Верховного суду України від 17 лютого 2015 року по справі № 21-8а15.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) за конституційним зверненням громадянки Присяжнюк Л.М. щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1,12 Закону України "Про оплату праці", суд зазначає, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат.

Крім того, норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої залежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За таких обставин, у даній ситуації слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України, тому що спеціальним законом порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначений. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 27 квітня 2016 року № К/800/28525/15, від 17 серпня 2016 року №К/800/223 71/16.

Частина 2 статті 19 вказаного Кодексу зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України зазначає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України постановою від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, від 01 березня 2018 року у справах № 806/535/16 та № 806/1899/17 та від 20 лютого 2019 року у справі №814/1735/16.

Оцінка суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в день звільнення ОСОБА_1 (31 січня 2009 року) належна позивачу сума одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ в розмірі 88 893 грн. виплачена не була. Остаточний розрахунок з позивачем, Головним управлінням МВС України в Одеській області проведено лише 19 вересня 2009 року.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм законодавства та обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідачем (ГУМВС України в Одеській області) допущено порушення строку розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, що є підставою для виплати ОСОБА_1, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення вимог позивача в частині стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Так, згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Приписами ч.5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові по справі № 806/1551/17 від 01 березня 2018 року вказав:

"За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції".

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані зідпустки), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично зідпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В матеріалах справи міститься архівна відомість №124 ГУМВС України в Одеській області від 26 червня 2018 року № 14/1-695 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці перед звільненням за грудень 2008 року та січень 2009 року склало - 9 764,64 грн. (за грудень 2008 р.) та 9 735,90 грн. (за січень 2009 р. - а.с.21).

Відповідно до листів Міністерства праці України від 18 вересня 2007 року № 68484/0/14-07/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2008 рік" і Міністерства праці та соціальної політики України від 30 вересня 2008 року № 10338/0/14-08/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік" кількість робочих днів у грудні 2008 року становила 23 робочих дні, у січні 2009 року - 20 робочих днів. Таким чином, згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає: 9 764,64 грн. (грудень 2008 р.) + 9 735,90 грн. (січень 2009 р.) : 43 робочих дня за два місяця перед звільненням (23 робочих дня у грудні 2008 року та 20 робочих днів у січні 2009 року) = 453,50 грн.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 30 вересня 2008 року № 10338/0/14-08/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2009 рік" кількість робочих днів з моменту звільнення позивача у лютому 2009 року становила 20 днів, у березні 2009 року становила 21 день, у квітні 2009 року становила 21 день, у травні 2009 року становила 18 днів, у червні 2009 року становила 20 днів, у липні 2009 року становила 23 дні, у серпні 2009 року становила 20 днів, та з 01 вересня 2009 року по 19 вересня 2009 року становила 14 робочих днів.

Таким чином, у період з 01 лютого 2009 року по 19 вересня 2009 року загальна кількість робочих днів складає - 157 днів. Сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні коштів складає 71 199,50 грн. (157 днів затримки х 453,50 грн. середньоденного грошового забезпечення). Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ за період з 01 лютого 2009 року по 19 вересня 2009 року підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління МВС України в Одеській області середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні коштів в сумі 71 199,50 грн. (сімдесят одна тисяча сто дев'яносто дев'ять гривень п'ятдесят копійок).

З системного аналізу вимог чинного законодавства та обставин справи колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів залишає поза увагою доводи скаржника про те, що позивачем були грубо порушенні строки позовної давності, оскільки в матеріалах справи містяться постанова П'ятого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року, яка набрала чинності, та згідно якої суд дійшов висновку про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати.

Частиною 4 ст.78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги також не приймає, оскільки вони не спростовують правильного висновку суду першої інстанції викладеного в оскаржуваному рішенні від 04 грудня 2018 року з яким погоджується апеляційний суд.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення, стягнути середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 39394259; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача 6001; кодкласифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 28 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.