Справа № 743/362/19
Суддя: Павленко О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/362/19
Провадження № 2-а/743/73/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Павленко О.В., при секретарі Воєдило О.В.,
з участю: представника позивача Шкробака І.І., відповідача громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання останнього на шість місяців з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме до 05.09.2019 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2018 року відповідача було затримано з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців. Строк затримання відповідача закінчується 05.03.2019 року. Позивачем вживалися заходи щодо виконання рішення суду, в той час, позивачем неможливо ініціювати процедуру реадмісії за стандартною процедурою через відсутність співпраці відповідача та неодержання інформації з країни громадянської належності останнього щодо встановлення його особи.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити.
Відповідач - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Крім того, зазначив, що розуміє українську мову, тому перекладач йому не потрібен.
Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи 04.09.2018 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на напрямку 107-108 п/зн на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби "Великий Березний", однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 05.09.2018 року в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію був прийнятий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно представницької зустрічі.
Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2018 року відповідача було затримано з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців.
22 листопада 2018 року відповідача, згідно акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 06.09.2018 року, 11.09.2018 року, 12.12.2018 року направлялися листи Генеральному Консульству Російської Федерації в м. Львові в Україні, а також 26.10.2018 року та 12.12.2018 року Департаменту консульської служби МЗС України, з інформацією про затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , та проханням у сприянні якнайшвидшого встановлення особи відповідача та направлення підтверджуючих його особу документів.
На час звернення з позовом до суду позивач не отримав інформації про належність відповідача до громадянства Російської Федерації, а також відомостей, котрі ідентифікують його особу.
Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Згідно ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію; іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Відповідно до статей 24, 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, договір набирає чинності в порядку і в дату, передбачену в самому договорі або погоджені між державами, які брали участь у переговорах. Кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію» від 05.06.2013 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію, підписану 22.10.2012 року.
Вказаною Угодою, а також Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2015 року №158, визначено підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.
Згідно вищезазначеної інструкції, проведення заходів реадмісії з будь-якою договірною стороною передбачає ряд організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, обмін інформацією між сторонами, та сам процес передачі особи від одного компетентного органу до другого компетентного органу.
Частина 4 статті 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.
З врахуванням наведеного, суд доходить висновку про наявність правових підстав для продовження строку затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на шість місяців до 05 вересня 2019 року, а відтак позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 9, 90, 241-246, 250, 289 КАС України, -

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 (місце перебування: АДРЕСА_2 ), про продовження строку затримання задовольнити
Продовжити строк затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на шість місяців до 05 вересня 2019 року.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Павленко