Справа № 360/3524/18
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3524/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання незаконними (протиправними) дій, визнання незаконною (протиправною) та скасування постанови про арешт коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 02 листопада 2018 року надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (далі - позивач, ПАТ «Лисичанськвугілля») до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання незаконними (протиправними) дії, визнання незаконною (протиправною) та скасування постанови про арешт коштів боржника.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року позов повернуто ПАТ «Лисичанськвугілля» (арк. спр. 1-2).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2019 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року, справу направлено до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (арк. спр. 38-39).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року позов ПАТ «Лисичанськвугілля» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 62-63).

Представником позивача 14 лютого 2019 року через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду подано уточнений адміністративний позов, приведений у відповідність з вимогами статей 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 69-70) з такими вимогами:

- визнати незаконними (протиправними) дії Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки Маргарити Володимирівни при винесенні постанови від 16 жовтня 2018 року ВП № 42055526 про арешт коштів боржника;

- визнати незаконною (протиправною) та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушки Маргарити Володимирівни від 16 жовтня 2018 року ВП № 42055526 про арешт коштів боржника.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 жовтня 2018 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушкою М.В. винесено постанову про арешт коштів ПАТ «Лисичанськвугілля» у виконавчому провадженні ВП № 42055526 з виконання судових рішень, за якими з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області стягнуто заборгованість по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, в загальній сумі 105315872,41 грн.

З посиланням на статтю 1 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки виконавче провадження підлягає зупиненню внаслідок відсутності обмежень такого зупинення при примусовому виконані судових рішень про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, в загальній сумі 105315872,41 грн.

З урахуванням викладеного позивач просить визнати незаконною (протиправною) та скасувати оскаржувану постанову.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 19 лютого 2019 прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі (арк. спр. 43-44).

Від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Луганські області) 27 лютого 2019 року через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду електронною поштою надійшов відзив на позовну заяву від 26 лютого 2019 року, в якому відповідач заперечує проти задоволення вимог з таких підстав (арк. спр. 135-137).

Так, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганські області) перебуває зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь юридичних осіб та держави. З метою встановлення майнового стану боржника державним виконавцем направлено запити до обліково-реєстраційних установ.

Державним виконавцем на підставі вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» 16 жовтня 2018 року винесено постанови про арешт коштів боржника.

З посиланням на положення статей 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та статтю 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» відповідач вважає, що державним виконавцем правомірно накладено арешт на кошти боржника в рамках виконавчих проваджень, стягувачем за якими є Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області (далі - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області), жодних законних підстав для задоволення адміністративного позову не має, а обставини, на які посилається позивач, є необґрунтованими.

Крім того зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду за оскарженням постанови.

Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (арк. спр. 78, 79).

Згідно з частиною третьою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином і відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

На виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганські області у виконавчому провадженні № 42055526 перебуває виконавчий лист по адміністративній справі № 812/9875/13-а, виданий 30 січня 2014 року Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» на користь УПФУ в м. Лисичанську Луганської області заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 1 в сумі 4288651,86 грн (арк. спр. 140-141).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганські області від 09 березня 2016 року приєднано виконавче провадження № 42055526 до зведеного виконавчого провадження № 49495694, яке веде ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганські області (арк. спр. 145).

Головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганські області в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Луганським окружним адміністративним судом 27 травня 2011 року у справі № 2а-2504/11/1270, 01 березня 2012 року у справі № 2а-11726/11/1270, 01 березня 2012 року у справі № 2а/1270/440/2012, 27 березня 2012 року у справі № 2а/1270/443/2012, 31 липня 2012 року у справі № 2а/1270/1609/2012, 21 серпня 2012 року у справі № 2а/1270/5170/2012, 15 серпня 2012 року у справі № 2а/1270/5390/2012, 28 листопада 2012 у справі № 2а/1270/7470/2012, 18 жовтня 2013 року у справі № 812/7650/13-а, 30 грудня 2013 року у справі № 812/8815/13-а, 30 січня 2014 року у справі № 812/9875/13-а, 12 травня 2014 року у справі № 812/2132/14, 10 липня 2015 року у справі № 812/75/15, 16 жовтня 2015 року у справі № 812/678/15, 09 грудня 2015 року у справі № 812/906/15, 09 грудня 2015 року у справі № 812/723/15, 26 травня 2017 року у справі № 812/367/17, Харківським окружним адміністративним судом 03 березня 2015 року у справі № 820/20866/14, 23 березня 2015 року у справі № 820/596/15, 30 березня 2015 року у справі № 820/1268/15, про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь УПФУ в м. Лисичанську Луганської області заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, винесено постанову про арешт коштів боржника від 16 жовтня 2018 року ВП № 42055526, якою накладено арешт на кошти ПАТ «Лисичанськвугілля», що містяться на рахунках в АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укрексімбанк», ПАТ «Сбербанк» та філії - Луганське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», у межах суми звернення стягнення 105315872,41 грн (арк. спр. 170-173).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон 1404-VIII) та Законом України від 13 квітня 2017 року № 2021-VIII «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (далі - Закон № 2021-VIII).

За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Частиною четвертою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Разом з тим, абзацом першим статті 1 Закону № 2021-VIII регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 квітня 2012 року № 4650-VI «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств»).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26 лютого 2019 року за № і статуту позивача судом встановлено, що ПАТ «Лисичанськвугілля» належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, основним видом діяльності якого є добування кам'яного вугілля (арк. спр. 54-59, 86-94).

Таким чином, на позивача як на державне вугледобувне підприємство розповсюджуються положення Закону № 2021-VIII.

Абзацом тридцять сьомим статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до абзаців третього, четвертого, п'ятого пункту 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:

підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;

за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та після цієї дати відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року у справі № 21-166а15, «суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею».

Оскаржувана постанова про накладення арешту на кошти від 16 жовтня 2018 року ВП № 42055526 винесена в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Луганським окружним адміністративним судом та Харківським окружним адміністративним судом, про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь УПФУ в м. Лисичанську Луганської області заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах.

Враховуючи, що наведені судові рішення не є рішеннями про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд дійшов висновку, що, виходячи з приписів статті 1 Закону № 2021-VIII, державний виконавець не мав права накладати арешт на кошти позивача за цими виконавчими документами, у зв'язку з чим оскаржувана постанова про арешт коштів боржника є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, вимоги про визнання рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень незаконними або неправомірними є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання рішення, дій чи бездіяльності протиправними.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов'язано із прийняттям головним державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника, а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування такої постанови.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд відхиляє як безпідставні, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, з яких суд може встановити дату вручення ПАТ «Лисичанськвугілля» постанови від 16 жовтня 2018 року про арешт коштів боржника, тобто, момент, з якого почався відлік десятиденного строку на звернення до суду.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов'язаний оцінити, виконуючи свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина восьма статті 139 КАС України).

Як вже вище вказано, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню внаслідок коригування обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Крім того, як слідує з позовної заяви позивач звернувся до суду з двома пов'язаними між собою вимогами немайнового характеру.

При цьому, згідно з платіжним дорученням від 01 листопада 2018 року № 1972 позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн, як за одну вимогу немайнового характеру.

Відповідно, задоволення хоча б однієї вимоги немайнового характеру обумовлює відшкодування позивачу понесених ним судових витрат по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Луганській області, структурним підрозділом якого є відповідач.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (код за , місцезнаходження: 93100, Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Малиновського, будинок 1) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Єгорова, будинок 22) про визнання дій незаконними (протиправними), визнання незаконною (протиправною) та скасування постанови від 16 жовтня 2018 року ВП № 42055526 про арешт коштів боржника задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 16 жовтня 2018 року ВП № 42055526 про арешт коштів боржника.

У задоволенні позовних вимог про визнання дій незаконними (протиправними) відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Луганській області (код за , місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Єгорова, будинок 22) на користь Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.О. Пляшкова