Справа № 826/3732/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2019 року № 826/3732/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київпассервіс"
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «Київпассервіс» (надалі - позивач) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо вилучення з розкладів руху міжнародних регулярних перевезень пасажирів автобусними маршрутами, у яких початковими, кінцевими та транзитними пунктами відправлень є автостанції ПАТ «Київпассервіс»;

- визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо закриття автостанцій ПАТ «Київпассервіс» в м. Києві;

- визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті з розповсюдження неточної інформації стосовно діяльності ПАТ «Київпассервіс» та його структурних підрозділів;

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті щодо не проведення атестацій автостанцій ПАТ «Київпассервіс»;

- зобов'язати Державну службу України з безпеки на транспорті вчинити дії щодо проведення атестації автостанцій ПАТ «Київпассервіс»: «Автовокзал «Київ», «Дарниця», «Південна», «Полісся», «Поділ», «Дачна», «Бориспіль», «Обухів».

Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача наявні всі підстави для постійного користування земельними ділянками, на яких розміщені автостанції. Позивач стверджував, що відповідач грубо порушив Порядок регулювання діяльності автостанцій, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №700 від 27 вересня 2010 року. На думку позивача, Державна служба України з безпеки на транспорті передчасно та необґрунтовано опублікувала та оприлюднила інформацію про прийняття рішення щодо вилучення з розкладів руху міжобласних автобусних маршрутів загального користування автостанцій ПАТ «Київпастранс», чим введено в оману громадськість та користувачів транспортних послуг.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову не подав.

З урахуванням клопотання представника позивача, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Київпассервіс» відповідно до вимог пункту 3 Статуту, товариство створено з метою здійснення підприємницької діяльності для одержання прибутку від діяльності, що пов'язана із наданням пасажирам та суб'єктам підприємницької діяльності всіх видів послуг на автостанціях та автовокзалах, наданням населенню послуг з перевезення пасажирів і багажу, забезпечення ефективної та безпечної роботи автотранспортного комплексу України.

При цьому, автостанції міста Києва «Автовокзал «Київ», «Дарниця», «Південна», «Полісся», «Поділ», «Дачна» внесено до статутного капіталу ПАТ «Київпассервіс».

Матеріалами справи підтверджується, що 22 грудня 2016 року закінчився термін дії свідоцтв про атестацію автостанцій, які підпорядковані товариству, у зв'язку з чим ДП «Київпассервіс» звернулось до Державної служби України з безпеки на транспорті.

Так, 01 листопада 2016 року позивачем подано до Державної служби України з безпеки на транспорті пакет документів для проведення атестації автостанцій підприємства.

За результатами розгляду вказаного листа Державна служба України з безпеки на транспорті повідомила 07 грудня 2016 року (вих. №9430/02/15-16), що проведення атестації автостанції передбачає, зокрема, подання власником до Укртрансбезпеки заяви за формою, наведеною в додатку 3 до Порядку, та паспорта автостанції. Також зазначено, що підставою для відмови у проведенні атестації є неподання заяви за формою, яка передбачена додатком 3 до Порядку №700.

Крім того, 14 грудня 2016 року позивач повторно подав до Державної служби України з безпеки на транспорті пакет документів для проведення атестації автостанцій підприємства.

Листом №81 від 20 лютого 2017 року Державна служба України з безпеки на транспорті повідомила, що в паспорті автостанції «Бориспіль» відсутні документи, які підтверджують право власності або користування приміщеннями автостанції. Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Борисполя від 01 жовтня 2012 року №408/146-1 укладено терміном до 31 грудня 2012 року.

У вказаному листі зазначено, що в паспорті автостанції «Дарниця», «Дачна», «Автовокзал Київ» в розділі V «Режими та графіки роботи автостанції та наявних автостанційних служб» зазначено, що громадські вбиральні та служба з надання допомоги особам з обмеженими фізичними можливостями надають послуги не повний робочий час. Пунктом 2.3 Порядку №700 визначено, що підставою для відмови у проведенні атестації є подання пакета документів, який не відповідає вимогам, передбаченим розділом І Порядку №700.

В подальшому, відповідачем оприлюднено інформацію на своєму веб-сайті про прийняття рішення щодо вилучення з розкладів руху міжобласних автобусних маршрутів загального користування автостанцій ПАТ «Київпассервіс».

Незгода позивача із діями щодо відмови у проведенні атестації автостанцій зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, визначаються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до вимог статті 6 Закону №2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, видачу свідоцтва про атестацію автостанцій, ведення переліку атестованих автостанцій та розміщення зазначеного переліку на своєму офіційному веб-сайті.

Процедуру атестації автостанцій, вимоги до них, механізм визначення розміру автостанційного збору та вартості послуг, що надаються автомобільним перевізникам (далі - перевізники) визначає Порядок регулювання діяльності автостанцій, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 вересня 2010 року №700 (далі - Порядок №700).

Відповідно до вимог пункту 1.3 Порядку №700 умовою функціонування автостанції як суб'єкта надання автостанційних послуг є наявність свідоцтва про атестацію.

Згідно з пунктом 1.4 Порядку №700 відкриття автостанції передбачає: розроблення та затвердження власником автостанції (далі - власник) паспорта автостанції; проведення за зверненням власника до Укртрансбезпеки обстеження автостанції; включення автостанції до переліку атестованих автостанцій, який ведеться Укртрансбезпекою; видачу свідоцтва про атестацію автостанції.

Порядок атестації автостанцій врегульовано розділом ІІ Порядку №700.

Вимогами 2.1-2.3 Порядку №700 передбачено, що атестація автостанції передбачає обстеження автостанції на відповідність вимогам до автостанцій різних класів, наведеним у додатку 1 (далі - обстеження), та визначення їх класу, на підставі яких власнику видається свідоцтво про атестацію за формою, наведеною у додатку 2. Клас автостанції визначається за умови відповідності всіх показників вимогам до автостанції даного класу.

Атестація автостанцій проводиться один раз на п'ять років. У разі зміни показників роботи автостанції, які впливають на визначення класу, атестація за заявою власника проводиться без дотримання зазначеного строку. Атестація автостанцій проводиться безоплатно.

Проведення атестації автостанції передбачає: подання власником до Укртрансбезпеки заяви за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку, та паспорта автостанції; проведення обстеження та складання протоколу обстеження автостанції за формою, наведеною в додатку 4 до цього Порядку (далі - протокол); внесення даних до переліку атестованих автостанцій; видачу свідоцтва про атестацію автостанції.

При цьому, підставою для відмови у проведенні атестації є подання пакета документів, який не відповідає вимогам, передбаченим розділом I цього Порядку.

Так, відповідно до вимог розділу І Порядку №700 паспорт автостанції повинен містити: загальну інформацію про діяльність автостанції; план автостанції зі схемою руху автобусів; режими та графіки роботи автостанції та наявних автостанційних служб (кімнати матері і дитини, кімнати відпочинку водіїв, камер схову ручної поклажі та багажу, квиткових кас, медичного пункту, пунктів харчування, залу очікування тощо); схему інформування та оповіщення про стан дорожнього покриття, ускладнення гідрометеорологічних та інших умов дорожнього руху; копію плану евакуації пасажирів та персоналу автостанції на випадок пожежі чи інших надзвичайних ситуацій; інформацію щодо пропускної спроможності автостанції, способів інформування пасажирів та реалізації квитків; схеми руху автобусів, розташування платформ та будівель із зазначенням службових та пасажирських приміщень; копії документів, що підтверджують право власності чи користування земельними ділянками; копії документів, що підтверджують право власності або користування приміщеннями автостанції.

Пунктом 1.6 Порядку №700 передбачено, що у загальній інформації про діяльність автостанції наводяться основні довідкові дані та інформація щодо власника, автобусних маршрутів за видами сполучень, засоби зв'язку на маршрутах, засоби інформування водіїв щодо погодних умов на маршрутах, відомості стосовно добової спроможності автостанції за кількістю відправлень автобусів та інша інформація.

На плані автостанції, крім споруд і об'єктів, за наявності повинні бути зазначені: місця встановлення покажчиків напрямку в'їзду і виїзду автобусів і напрямки виходу пасажирів у місто і входу в будівлю автостанції; контури місць (постів), виділених для міжрейсового відстою автобусів; спеціалізація платформ (перонів) за їх сполученням (приміське, міжміське, міжнародне) з нумерацією місць (постів) розташування автобусів для посадки і висадки пасажирів; контури місць і покажчики стоянок таксі та інших автомобілів; покажчики зупинок міського транспорту.

Під час розроблення схеми руху автобусів повинно бути передбачено: пункти розвороту автобусів на прилеглих вулицях для кожного напрямку руху; встановлення автобусів правим боком до платформ (перонів) посадки і висадки пасажирів.

План кожного поверху приміщень автостанції повинен містити: усі службові, пасажирські та допоміжні приміщення, їх призначення та нумерацію; вхідні (вихідні) двері та їх призначення; місця розташування візуальної інформації для пасажирів.

Відповідно до вимог пунктів 1.8-1.14 Порядку №700 схема інформування та оповіщення про стан дорожнього покриття, ускладнення гідрометеорологічних та інших умов дорожнього руху оформлюється згідно з вимогами законодавства.

Режими та графіки роботи визначають початок та кінець роботи автостанції та її окремих служб.

План евакуації пасажирів та персоналу автостанції на випадок надзвичайних ситуацій повинен містити інформацію щодо: схеми руху пасажирів та персоналу автостанції; засобів та порядку оповіщення пасажирів та відповідальних посадових осіб; шляхів та загального порядку евакуації.

Пропускна спроможність заноситься до паспорта автостанції власником за показниками максимальної кількості пасажирів, кількості автобусів, що можуть обслуговуватись автостанцією, та їх габаритів. На титульному аркуші паспорта автостанції міститься гриф про затвердження паспорта власником. У разі будь-яких змін у документах власника та/або даних, наведених у паспорті автостанції, власник вносить зміни до паспорта автостанції та у строк, який не перевищує десяти робочих днів, подає новий паспорт зі змінами до Укртрансбезпеки.

Паспорт автостанції повинен бути пронумерований і прошнурований та скріплений паперовим ярликом з написом: «Паспорт містить ___ сторінок, пронумерованих та прошнурованих». Ярлик підписується власником та скріплюється печаткою (за наявності печатки).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Державної служби України з безпеки на транспорті №1836 від 13 грудня 2016 року, підставою для відмови у проведенні атестації є неподання заяви за формою, яка передбачена додатком 3 до Порядку №700.

В матеріалах справи міститься лист №3/08-12/1191 від 01 листопада 2016 року, в додаток до якого була додана заява на проведення атестації.

При цьому, позивачем не надано до суду примірник такої заяви, що унеможливлює надання судом оцінки вказаним обставинам.

Також, з листа відповідача №81 від 20 лютого 2017 року вбачається, що в паспорті автостанції «Бориспіль» відсутні документи, які підтверджують право власності або користування приміщеннями автостанції. Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Борисполя від 01 жовтня 2012 року №408/146-1 укладено терміном до 31 грудня 2012 року.

У вказаному листі зазначено, що в паспорті автостанції «Дарниця», «Дачна», «Автовокзал Київ» в розділі V «Режими та графіки роботи автостанції та наявних автостанційних служб» зазначено, що громадські вбиральні та служба з надання допомоги особам з обмеженими фізичними можливостями надають послуги не повний робочий час. Пунктом 2.3 Порядку №700 визначено, що підставою для відмови у проведенні атестації є подання пакета документів, який не відповідає вимогам, передбаченим розділом І Порядку №700.

Пунктом 1.5 Порядку №700 передбачено, що паспорт автостанції повинен містити копії документів, що підтверджують право власності чи користування земельними ділянками.

Як вбачається з матеріалів справи, будівлі автостанцій ПАТ «Київпассервіс» у місті Києві збудовані на земельних ділянках, відведених під будівництво автостанцій рішеннями виконавчого комітету Київської міської ради, а саме - «Автовокзал «Київ» - на підставі рішення №293 від 21 лютого 1956 року; «Дарниця» - на підставі рішення №1813 від 13 листопада 1972 року; «Дачна» - на підставі рішення №995 від 09 липня 1963 року; «Південна» - на підставі рішення №416 від 02 квітня 1963 року; «Полісся» - на підставі рішення №392 від 13 березня 1974 року; «Поділ» - на підставі рішення №744 від 02 червня 1980 року.

При цьому, матеріалами справи підтверджується факт передачі земельних ділянок, на яких розташовані вказані вище автостанції, у державну власність.

Отже, судом не беруться до уваги доводи відповідача, викладені в листі №81 від 20 лютого 2017 року.

Водночас, в частині зазначення, що громадські вбиральні та служба з надання допомоги особам з обмеженими фізичними можливостями надають послуги не повний робочий час, суд зазначає, що вимогами розділу І Порядку №700 вказані обставини не вимагаються, а відтак не приймаються судом до уваги як належні та законодавчо передбачені підстави для відмови у проведені атестації автостанцій.

Відповідно до вимог пунктів 2.5-2.7 Порядку №700 обстеження автостанції проводиться Укртрансбезпекою. До проведення обстеження можуть залучатися державні підприємства, що належать до сфери управління Мінінфраструктури України.

Обстеження проводиться протягом 30 днів з дня одержання Укртрансбезпекою заяви. За результатами обстеження складається протокол, який підписується особами, що провели обстеження, та уповноваженою особою власника.

Укртрансбезпека протягом 10 днів з дня одержання протоколу розглядає питання про видачу свідоцтва про атестацію автостанції або про відмову у його видачі.

Відповідачем не спростовано, а наявними матеріалами справи не підтверджено, що протягом встановленого законодавством строку обстеження не здійснено, а підприємство не отримувало аргументованої відмову проведенні автостанції, що свідчить про недотримання відповідачем строків проведення обстеження або ж прийняття рішення про відмову у проведенні атестації автостанцій.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо непроведення атестацій автостанцій ПАТ «Київпассервіс» є протиправною та необхідним є зобов'язати відповідача вчинити дії щодо проведення атестації автостанцій ПАТ «Київпассервіс»: «Автовокзал «Київ», «Дарниця», «Південна», «Полісся», «Поділ», «Дачна», «Бориспіль», «Обухів».

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Державної служби України з безпеки на транспорті щодо вилучення з розкладів руху міжнародних регулярних перевезень пасажирів автобусними маршрутами, у яких початковими, кінцевими та транзитними пунктами відправлень є автостанції ПАТ «Київпассервіс», суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься роздруківка з веб-сайту відповідача, з якої вбачається, що Укртрансбезпекою будуть прийматись рішення щодо вилучення з розкладів руху міжобласних автобусних маршрутів загального користування автостанцій з урахуванням вимог пунктів 20 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18 лютого 1997 року.

Водночас, матеріали справи не містять доказів прийняття таких рішень вилучення з розкладів руху міжобласних автобусних маршрутів загального користування автостанцій позивача, тобто станом на момент вирішення даної справи матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача в межах вказаних позовних вимог.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем не виконано обов'язок щодо доказування правомірності допущення оскаржуваної бездіяльності, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Київпассервіс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті щодо не проведення атестацій автостанцій ПАТ «Київпассервіс».

3. Зобов'язати Державну службу України з безпеки на транспорті вчинити дії щодо проведення атестації автостанцій ПАТ «Київпассервіс»: «Автовокзал «Київ», «Дарниця», «Південна», «Полісся», «Поділ», «Дачна», «Бориспіль», «Обухів».

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Київпассервіс» () понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3200,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда