Справа № 1940/1857/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1712/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського національного економічного університету, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство покупців радгосп «Тернопільський», відділ державних реєстраторів Тернопільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року про закриття провадження у справі (суддя першої інстанції Баб'юк П.М., м. Тернопіль, повний текст складено 15.01.2019),

В С Т А Н О В И В :

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільського національного економічного університету, Регіонального відділення фонду державного майна України по Тернопільській області, третіх осіб без самостійних вимог Товариства покупців радгосп «Тернопільський», відділу державних реєстраторів Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу №218 від 08.08.1997 Тернопільської академії народного господарства «Про створення навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» філії Тернопільської академії народного господарства»; зобов'язання Тернопільського національного економічного університету вчинити дії, тобто, відновити статус юридичної особи структурного підрозділу (радгоспу «Тернопільський» - навчально-дослідного господарства Тернопільської академії народного господарства) та закріпити за ним належне йому майно, в тому числі, земельну ділянку; визнання протиправним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області №495 від 16.12.2003 в частині відміни дії наказу №291 від 15.07.1994 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області «Про приватизацію державного майна радгоспу «Тернопільський»; визнання бездіяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області в період з 29.11.1994 по 17.07.1997 протиправною та зобов'язати відновити розпочату приватизацію майна радгоспу «Тернопільський» в 1994 році та видати належні позивачу частки майнового та земельного паю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Тернопільського національного економічного університету про визнання протиправним і скасування наказу Тернопільської академії народного господарства №218 від 08.08.1997 та зобов'язання вчинити дії у зв'язку з тим, що вказані вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. В частині позовних вимог до Регіонального відділення фонду державного майна України по Тернопільській області про визнання протиправним і скасування наказу №495 від 16.12.2003, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду залишено без розгляду.

Із таким судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу. Апелянт зауважила про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно закрив провадження у справі, в той час, як фактично даний спір стосується саме захисту її прав у сфері публічно-правових відносин. Тому спір необхідно розглядати саме за правилами адміністративного судочинства. Апелянт вказала, що відповідачі у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України належать до суб'єктів владних повноважень. Так, Тернопільський національний економічний університет є правонаступником Тернопільської академії народного господарства, являється державною організацією. На думку апелянта, суд дійшов неправильного висновку про те, що спір пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача, оскільки відповідач здійснював владні управлінські функції. Апелянт, також вказала, що позивач не пропустила строк звернення до суду, оскільки дізналася про порушення своїх прав та інтересів лише з постанови про закриття кримінального провадження ГУНП в Тернопільскій областівід 17 квітня 2018 року. Зауважила, що суд попередньо відмовив у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Отже, підстав для винесення оскаржуваної ухвали не було.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому зазначило, що вважає оскаржуване судове рішення законним і обгрнутованим, а доводи позивача - безпідставними.

Тернопільський національний економічний університет також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність прийнятого судом першої інстанції рішення про закриття провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав, що в ній зазначені. Пояснили, що спір необхідно вирішувати за правилами адміністративного судочинства, оскільки він стосується дій відповідачів як суб'єктів владних повноважень щодо нездійснення приватизації об'єкта у відповідності до норм чинного законодавства. Строк звернення до суду позивачем пропущено не було, адже позивач дізналася про порушення її прав лише після ознайомлення з постановою про закриття кримінального провадження ГУНП у Тернопільській області від 17 квітня 2018 року.

Представник Товариства покупців радгоспу «Тернопільський» Іванюк Л.А. також підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що підстав для винесення такої ухвали у суду першої інстанції не було, оскільки права ОСОБА_1 порушені і підлягають захисту в порядку адміністративного судочинства. Також зауважив, що строк звернення до суду не порушено, оскільки вона звернулася до суду, коли дізналася про порушення прав та інтересів, раніше ознайомитися з оскаржуваними наказами не могла.

Представник відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області Федишин О.С. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що даний спір не підлягає розгляду за правилдами адміністративного судочинства. Також зауважила, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки про зупинення приватизації їй було відомо давно і позивач в складі групи працівників радгоспу неодноразово зверталася до державних органів щодо неправомірних, на її думку, дій. Також зауважила, що позивач довірила захист її інтересів ініціативній групі, яка у попередні роки, зокрема у 2015 році, надсилала звернення щодо порушення прав щодо приватизації радгоспу.

Відділ державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про непідвідомчість спору про визнання протиправним та скасування наказу №218 від 08.08.1997 Тернопільської академії народного господарства «Про створення навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» філії Тернопільської академії народного господарства»; зобов'язання Тернопільського національного економічного університету вчинити дії, тобто, відновити статус юридичної особи структурного підрозділу (радгоспу «Тернопільський» - навчально-дослідного господарства Тернопільської академії народного господарства) та закріпити за ним належне йому майно, в тому числі, земельну ділянку адміністративному суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Тернопільський національний економічний університет є державною організацією. Цей заклад є автономним самоврядним закладом вищої освіти, отже не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, а є суб'єктом господарювання.

Приймаючи оскаржуваний наказ про створення навчально-дослідного виробничого господарства «Наука» - структурного підрозділу (філії) Тернопільської академії народного господарства, Тернопільська академія народного господарства також не виступала в ролі суб'єкта владних повноважень, а діяла як господарюючий суб'єкт в процесі реалізації своїх корпоративних прав.

Доводи апелянта про те, що оскаржується наказ суб'єкта владних повноважень, що здійснював владні управлінські функції, суд відхиляє, адже зазначений відповідач не відноситься до органів влади або місцевого самоврядування, цей суб'єкт не виконує публічних владно-управлінських функцій на підставі законодавства. Його рішення стосувалося виключно здійснення діяльності суб'єкта господарювання.

Крім того, слід зазначити, що сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала оператором по вирощуванню молодняка великої рогатої худоби на фермі у радгоспі «Тернопільський» з 11.01.1988, пізніше - телятницею молочно-товарної ферми в радгоспі «Тернопільський», навчально-дослідному господарстві Тернопільської академії народного господарства та навчально-дослідному виробничому господарстві «Наука» з 18.02.1991 по 22.10.1998 (трудова книжка, а.с. 16-17).

Членами трудового колективу радгоспу «Тернопільський» створено товариство покупців, яке зареєстровано ОСОБА_2 відділенням фонду Державного майна України по Тернопільській області наказом №206 від 30.05.1994 і видано свідоцтво №47 про державну реєстрацію товариства покупців, членом якого є позивач (а.с. 19-21).

Позов ОСОБА_1 пов'язаний із приватизацією об'єкта державної власності і вимоги позивача спрямовані на захист майнових прав та інтересів позивача як учасника приватизаційних процесів.

Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам (які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції).

Отже, цей спір не є публічно-правовим, а тому не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 805/2495/17-а щодо аналогічних правовідносин у справі.

Згідно з частиною п'ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних справ передбачена в абзаці першому частині першій статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, оскаржувана ухвала в частині закриття провадження є законною.

Щодо оскарження ухвали суду в частині залишення позовних вимог без розгляду апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно позовної заяви позивач оскаржила наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області №495 від 16.12.2003 в частині відміни дії наказу №291 від 15.07.1994 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області «Про приватизацію державного майна радгоспу «Тернопільський», також просила визнати бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області в період з 29.11.1994 по 17.07.1997 протиправною та зобов'язати вчинити дії, тобто відновити розпочату приватизацію майна радгоспу «Тернопільський» в 1994 році та видати належні позивачу частки майнового та земельного паю.

Відповідно до положень частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

В силу вимог частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд дійшов висновку про порушення позивачем строку звернення до суду із посиланням на те, що працівники радгоспу «Тернопільський», що діяли за дорученням трудового колективу радгоспу, неодноразово звертались в інтересах членів радгоспу «Тернопільський» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області з проханням надати копії документів, зокрема, наказу №381 від 29.11.1994 (лист РВ №18/02474 від 21.09.2015, лист РВ від 23.05.2015 №13/00002, а.с. 211, 213) так і до Прем'єр-міністра України Яценюка А.П., Президента України з проханням скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України №78-р від 14.02.1995 про передачу радгоспу «Тернопільський» до сфери управління Міністерства освіти України (лист від 26.11.2015 №010, лист ФДМУ №3/00639 від 05.05.2015, а.с. 214-219).

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, процесуальними нормами закріплено обов'язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд достеменно не встановив початок перебігу строку для оскарження наказу, законність якого є предметом оскарження.

В оскаржуваній ухвалі суд чітко не вказав, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про існування наказу відповідача, датованого 2003 роком.

Отже, оскаржуване рішення грунтується на неповно з'ясованих обставинах.

Апеляційний суд вважає, що застосування судом шестимісячного строку звернення до суду встановленого ст. 122 КАС України можливо лише в разі, коли спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, зазначений спір, в тому числі за позовом до регіонального відділення Фонду державного майна України в Тернопільскій області, пов'язаний із приватизацією об'єкта державної власності і вимоги спрямовані на захист майнових прав та інтересів позивача як учасника приватизаційних процесів, отже не є публічно-правовим.

Згідно правової позиції Верховного Суду (яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від від 29 січня 2019 року) такий спір не підлягає розгляду адміністративним судом.

Слід зазначити, що законодавець передбачив інші строки (більш тривалі) звернення до суду у порядку цивільного судочинства.

Отже, до вирішенні питання щодо наслідків пропуску строків звернення до суду необхідно вирішити питання щодо віднесення спору в цій частині до адміністративного.

Отже, залишивши позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а це у відповідності до ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, зазначену ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року в частині залишення позовної заяви без розгляду слід скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Суд одночасно роз'яснює, що постанова апеляційного суду в частині залишення без змін ухвали про закриття провадження у справі може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до частини 2 статті 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту. В частині скасування ухвали суду рішення оскарженню не підлягає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 310, 312, 315, 316, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року про закриття провадження у справі № 1940/1857/18 в частині залишення позовних вимог до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області про скасування наказу №495 від 16 грудня 2003 року без розгляду, направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року про закриття провадження у справі № 1940/1857/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадку, передбаченого частиною 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.