Справа № 212/8723/18(2-а/212/160/18)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 212/8723/18(2-а/212/160/18)
(суддя Борис О.Н. м. Кривий Ріг)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2018 року у справі №212/8723/18(2-а/212/160/18) за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1 роти батальйону 1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції Раліш Олександра Вікторовича про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 листопада 2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 1 роти батальйону 1 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Департаменту патрульної поліції Раліш Олександра Вікторовича в якому, просить постанову серії ЕАВ №697969 від 28.10.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасувати.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Зазначає про те, що відповідачем порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, а надані докази вчинення правопорушення не можуть підтверджувати вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки є недопустимими.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що з відеозапису, наданого відповідачем зафіксовано факт проїзду позивача на заборонений красний сигнал світлофору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, оскільки під час перегляду наданого відповідачем відеозапису в судовому засіданні чітко видно як позивач при перетині уявної лінії світлофору, який знаходився з правої сторони відносно автомобіля позивача був увімкнений саме зелений сигнал світлофору. Зазначає про те, що суд першої інстанції прийнявши як докази зазначений відеозапис не надав оцінки доводам позивача про те, що він не можу бути належним доказом, оскільки у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії ЕАВ №697969 від 28.10.2018 року винесеною відповідачем, 28.10.2018 року о 17:09 годині у м. Кривий Ріг вул. Дніпропетровське шосе 80 на регульованому перехресті вул. Дніпропетровське шосе та вул. Серафимовича позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофору. Бодікамера АЕ-00009, АЕ-00023, чим порушив п. 8.7.3 «е» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с.6).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 8.7.3 «е» розділу 8 ПДР України сигнали світлофора мають такі значення червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було притягнуто позивача до відповідальності за порушення вимог пункту 8.7.3 «е» розділу 8 ПДР України, а саме проїзду на заборонений червоний сигнал світлофору.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час фіксування адміністративного правопорушення вчиненого позивачем відеокамера була розміщена у службовому автомобілі працівника національної поліції, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, відеофіксація правопорушення з відеореєстратора закріпленого в службовому автомобілі працівника поліції є належним доказом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в оскаржуваній постанові відповідачем було зазначено про фіксування правопорушення бодікамерою АЕ-00009, АЕ-00023, що спростовує доводи позивача про недопустимість доказів.

При відтворенні відеофіксацій здійснених відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 28.10.2018 року відносно позивача (СД-диск наявний в матеріалах справи (а.с.26), вбачається, що автомобіль НОМЕР_1 здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофору.

З відеозапису вбачається, що позивач надаючи пояснення щодо вчиненого правопорушення, пояснив, що за кермом вищезазначеного автомобіля знаходилась інша особа, яка вийшла з автомобіля після того, як здійснив поворот ліворуч, а позивач в свою чергу сів за кермо цього автомобіля, проте зазначені пояснення спростовуються наданим відповідачем відеозаписом з якого вбачається, що автомобіль позивача зупинку не здійснював та супроводжувався відеофіксацією до моменту його зупинки працівниками поліції.

Доводи позивача відносно того, що під час перегляду наданого відповідачем відеозапису чітко видно як позивач при перетині уявної лінії світлофору, який знаходився з правої сторони відносно автомобіля позивача був увімкнений саме зелений сигнал світлофору також спростовуються зазначеним відеозаписом, оскільки з відеозапису вбачається, що на світлофорі, який регулював напрямок руху автомобіля позивача був увімкнений червоний сигнал світлофору та який після проїзду позивачем цього перехрестя змінив свій колір на жовтий та в подальшому на зелений.

Твердження позивача про те, що на світлофорі, що рулював напрямок руху його автомобіля під час повтору був увімкнений зелений сигнал світлофору, спростовується ще й тим, що зелений сигнал світлофору був увімкнений на світлофорі, який розміщено неподалік та який регулює рух автомобілів перпендикулярно дорозі по якій рухався автомобіль позивача, і візуально з цієї позиції з якої відповідач здійснив фіксування правопорушення допущеного позивачем можна побачити зелений сигнал світлофору, враховуючи й те, що він розміщений нижче ніж світлофор регулюючий рух автомобіля позивача, що вбачається з відеофіксації здійсненої відповідачем (кадр відеофіксації наявний в матеріалах справи).

Враховуючи те, що доводи позивача не спростовують факт здійснення ним руху на увімкнений червоний сигнал світлофору, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення цього позову.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження позивача про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з наданих відповідачем відеозаписів вбачається, що позивачу було роз'яснено його права, при цьому останнім будь-яких клопотань не заявлялось.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача відносно того, що розгляд адміністративної справи необхідно здійснювати за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року у відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2018 року у справі №212/8723/18(2-а/212/160/18) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом 2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя А.В. Суховаров