Справа № 826/7638/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 826/7638/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» (далі також - ТОВ «АКФІЛД», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - ДФС України, відповідач), в якому просить:

1) Визнати протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 05 січня 2018 року №541100/39462040 про відмову у реєстрації податкової накладної №14 в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД»;

2) Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрації податкову накладну від 30 листопада 2017 №14 подану Товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД»;

3) Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» суму судового збору у розмірі 3 524,00 грн. та 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку ТОВ ««АКФІЛД» оскаржуване рішення Комісії ДФС України про відмову в реєстрації податкової накладної є протиправною та такою, що суперечать законодавству з питань оподаткування та законодавству у сфері господарської діяльності; відмовляючи в реєстрації податкової накладної з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією ДФС України рішення про реєстрацію податкової накладної, відповідачем не зазначено які саме подані позивачем документи не відповідають законодавству та яких саме документів не вистачало для прийняття відповідного рішення. При цьому позивач наголошує на тому, що ним подано всі необхідні для реєстрації податкових накладних документи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7638/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач відзиву на позовну заяву та відповідних доказів до суду не надав, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядалась у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії ГПУ «Полтавагазвидобування» (Покупець) укладено Договір поставки арматури запірної в асортименті (купівля товару за власні кошти) №1107/17, згідно умов якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві товар, зазначений в Специфікації, що додається до Договору і є його невід'ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Додатком №3 до Договору №1107/17 від 01.09.2017 передбачено, що строк поставки товару 30.09.2017 року.

Відповідно до Додаткової угоди №1 Договору поставки №1107/17 від 01.09.17 Сторонами внесено зміни в графік поставки товару в частині строку/терміну поставки, відповідно до якої строк поставки товару визначено 30.11.2017 року.

Крім того, з метою виконання взятих Позивачем зобов'язань за Договором поставки арматури запірної в асортименті (купівля товару за власні кошти) №1107/17, 03.11.2017 року між Позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДІМЕКС ГРУП ЛТД» (Постачальник) укладено Договір поставки №03/11-1.

Відповідно до п.1.1 даного Договору, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця продукцію, визначену у п.2.1 Договору, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, в кількості та за цінами викладеними у Додатках до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

На виконання взятих за Договором поставки №03/11-1 зобов'язань, 16.11.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДІМЕКС ГРУП ЛТД» здійснено поставку обумовленої Договором Продукції - записаних частин (давальницької сировини), що підтверджується видатковою накладною №65 від 16.11.2017 року, відповідно до якої Постачальником здійснено поставку запасних частин на загальну суму 629 328,00 грн. в т.ч. ПДВ 104 880, 00 грн.

Крім того, 06.11.2017 року між позивачем (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАРВАЛ» (Постачальник) укладено Договір поставки №06/11-1.

Відповідно до п.1.1 даного Договору, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця продукцію, визначену у п.2.1 Договору, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, в кількості та за цінами викладеними у Додатках до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

На виконання взятих за Договором поставки №06/11-1 зобов'язань, 20.11.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАРВАЛ» здійснено поставку обумовленої Договором Продукції - записаних частин (давальницької сировини), що підтверджується видатковою накладною №336 від 20.11.2017 року, відповідно до якої Постачальником здійснено поставку запасних частин на загальну суму 505 452,00 грн. в т.ч. ПДВ 84 242, 00 грн.

З метою складання з подальшим випробуванням поставлених за Договором №03/11-1 та Договором №06/11-1 запасних частин (давальницької сировини) 10.11.2017 року між Позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «АРМА-Т» (Підрядник) укладено Договір підряду №10/11-1.

Відповідно до п.1.1 даного Договору, Підрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи по складанню, гідравлічним випробуванням та наданню технічних паспортів на запчастини, наданих ТОВ «АКФІЛД» у виробничих приміщеннях Виконавця за адресою: м. Суми, вул. Р.Корсакова, 1, а Замовник зобов'язується передати необхідні для виконання даних робіт запчастини та прийняти роботу згідно акту здачі - приймання робіт (наданих послуг) і оплатити її вартість у строки та на умовах, що визначаються цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що факт отримання Підрядником давальницької сировини для подальшого складання та гідравлічного випробування підтверджується Актами приймання-передачі давальницької сировини для подальшого складання та гідравлічного випробування від 16.11.2017 року та 20.11.2017 року.

В подальшому, 24.11.2017 року між Позивачем та Підрядником укладено Акт вхідного контролю №1/24-11, відповідно до якого Позивачем проведено візуальний огляд товарно-матеріальних цінностей, що пропонуються до поставки згідно Договору підряду №10/11-1 від 10.11.2017 від Підрядника до клієнта Замовника для проведення гідравлічних випробувань та розвантаження.

30.11.2017 між Позивачем та Підрядником укладено акт приймання передачі готової продукції після складання та випробувань №ОУ 0000005 та Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) №ОУ - 0000004.

Крім того, 30.11.2017 року між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії ГПУ «Полтавагазвидобування» підписано Акт приймання-передачі Товару №01/11 на загальну суму 1 282 359,60 грн. в т.ч. ПДВ 213 726,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2017 року позивачем направлено засобами телекомунікаційного зв'язку до ДФС України податкову накладну від 30 листопада 2017 року №14 для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до квитанції від 15 грудня 2017 року податкова накладна від 30 листопада 2017 року №14 прийнята відповідачем, однак, її реєстрація зупинена, у зв'язку із виявленням помилки: "Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 року №567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 8481.?%REFINE%?. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ, вичерпний перелік яких встановлено наказом МФУ від 13 червня 2017 року №567 та/або Таблицю даних платника податків, яка передбачена пунктом 4 цього наказу".

На виконання вказаного рішення, повідомленням щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої/го зупинено, позивачем направлено контролюючому органу пояснення та документи про підтвердження реальності здійснення операцій по зупиненій податковій накладній від 16 листопада 2017 року №38 на підтвердження взаємовідносин з контрагентом - Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування».

Комісія ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийняла рішення від 05 січня 2018 року №541100/39462040 про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з підстав надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття Комісією ДФС рішення про реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування.

Вважаючи вказане рішення необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп.пп. 16.1.2,16.1.3, п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 187.1 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

У разі якщо реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена в порядку, визначеному в пункті 201.16 цієї статті, реєстрація таких податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 14.1.60. Податкового кодексу України єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

З 01.01.2017 року набули чинності зміни до Податкового кодексу України, якими запроваджено новий механізм електронного адміністрування податку на додану вартість за умов проведення аналізу та здійснення управління ризиками з метою визначення форм і обсягів митного та податкового контролю (Закон № 1797-VIII від 21.12.2016).

У свою чергу, відповідно до п. 74.2. Податкового кодексу України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з положеннями п. 20.2. Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 201.16 реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.16.1 Податкового кодексу України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування;

в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік таких документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З аналізу даних норм законодавства вбачається, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Згідно з положеннями п.п. 201.16.2 Податкового кодексу України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (п.п. 201.16.3. Податкового кодексу України).

Зазначена комісія приймає рішення про:

реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту.

Рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.

Слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 190 "Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації" підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація податкової накладної від 17.11.2017 №8 була зупинена у зв'язку з її відповідністю, як зазначено ДФС України, пункту 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків - за результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно УКТ ЗЕД.

Відповідно до п. 6 Критеріїв моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями, зокрема (п. 1): обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 раза більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу постачання такого товару/послуг, зазначеного у податкових накладних розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, та обсягу придбання на митній території України та/або ввезення на митну територію України відповідного товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, та митних деклараціях, і переважання в такому залишку товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, більше 75 % загального такого залишку та відсутність товару/послуги, зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється).

У разі якщо за результатами Моніторингу визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідає вимогам підпункту 1 цього пункту та сума податку на додану вартість, зазначена в податкових накладних, зареєстрованих платником податку в Реєстрі у звітному (податковому) періоді з урахуванням податкової накладної/розрахунку коригування, поданої на реєстрацію в Реєстрі, які відповідають вимогам підпункту 1 цього пункту, більша за середньомісячну суму сплачених за останні 12 місяців єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої при ввезенні товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 розділу V Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2017 року позивачем подано до ДФС України документи про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, зокрема:

- Копію Договору №1107/17 від 0.09.2017 року;

- Копію Акту приймання-передачі товару №01/11 від 30.11.2017 року;

- Копію Товарно-транспортної накладної №15 від 24.11.2017 року;

- Копію Договору поставки №03/11-1 від 03 листопада 2017 року з додатками;

- Копію видаткової накладної №65 від 16 листопада 2017 року;

- Копію Товарно-транспортної накладної №16 від 16.11.2017 року;

- Копію Договору поставки №06/11-1 від 06 листопада 2017 року з додатками;

- Копію видаткової накладної №336 від 20 листопада 2017 року;

- Копію Товарно-транспортної накладної №17 від 20.11.2017 року;

- Копію Договору підряду №10/11-1 від 10 листопада 2017 року з додатками;

- Копію Акту приймання-передачі готової продукції після складання та випробування №ОУ-0000005;

- Копію Акту приймання-передачі готової продукції після складання та випробування №ОУ-0000004;

- Копію Акту №1/24-11 вхідного контролю від 24.11.2017 року;

- Копію Акту приймання-передачі давальницької сировини для складання та гідравлічного випробування від 16.11.2017 року;

- Копію Акту приймання-передачі давальницької сировини для складання та гідравлічного випробування від 20.11.2017 року.

Отже, відповідно до Вичерпного переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджений наказом МФУ 13 червня 2017 року № 567, товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» подані пояснення і документи, копії яких додані до матеріалів справи.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що рішення Комісії Державної фіскальної служби України повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.

Сукупність наданих первинних документів до матеріалів справи, не дають підстав для сумніву щодо дійсності зазначеної господарської операції, на виконання вимог якої складена спірна податкова накладна.

Суд акцентує увагу, що згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

При цьому, суд акцентує увагу, що в порядку виконання обов'язку, встановлено частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не спростовано фактичне виконання спірних операцій та не доведено зворотнє.

Оцінюючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що рішення ДФС України від 05.01.2018 №541100/39462040 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про реєстрацію податкової накладної , слід зазначити, що відповідно до підпункту 201.16.4. пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна / розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій:

а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, відповідно до п. 19, п. 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246 (із змінами; далі - Порядок № 1246) податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день:

1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду (пункт 20 Порядку № 1246).

Відтак, оскільки рішення Комісії ДФС України про відмову у реєстрації податкової накладної від 05.01.2018 №541100/39462040 підлягає скасуванню то, відповідно, з урахуванням положень підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 19, пункту 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою КМУ від 29 грудня 2010 р. № 1246, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 30.11.2017 №14.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача належить присудити сплачену ним суму судового збору у розмірі 3 524,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009 та від 11.07.2013 № 6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

У свою чергу, ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до приписів ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, убачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Суд наголошує, що представником Іскоростенським Д.А. до матеріалів справи №826/7638/18 не було додано жодного доказу оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» наданих юридичних послуг Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія» ПРК Груп», відповідно до Договору про надання юридичних послуг №07/05-1 від 07 травня 2018 року.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні акти наданих послуг/виконаних робіт, прийому-передачі, з яких би вбачався реальний обсяг наданих послуг та їх прийняття позивачем.

Слід зазначити, що дана справа є незначної складності та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, з огляду на що, заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн., є не співмірними складністю справи та виконаних юридичних послуг.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

Таким чином, аналізуючи все вищенаведене, враховуючи документи надані представником позивача на підтвердження витрат, пов'язаних з правничою допомогою, суд дійшов висновку, що вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі №826/7638/18, оскільки суду не надано доказів оплати наданих юридичних послуг та їх приймання позивачем, а відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 05 січня 2018 року №541100/39462040 про відмову у реєстрації податкової накладної №14 в Єдиному реєстрі податкових накладних, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД»;

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрації податкову накладну від 30 листопада 2017 №14 подану Товариством з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД»;

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 524,00 грн. (три тисяча п'ятсот двадцять чотири гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

5. У стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АКФІЛД» (; місцезнаходження: 04655, м. Київ, вулиця Глибочицька, 72, приміщення 329)

Відповідач: Державна фіскальна служба України (; місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8)

Суддя Н.М. Клименчук