Справа № 2240/3024/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3024/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

26 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року (рішення ухвалене суддею Петричковичем А.І. в м.Хмельницький, повний текст судового рішення складено 19 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності;

- визнати неправомірним та скасувати Висновок Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, від 21.03.2017 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області розглянути заяву про проведення та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до ЗУ "Про Національну поліцію", а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ №4 від 11.01.2016 року "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського".

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проходив службу в органах внутрішніх справ та в поліції, звідки був звільнений у зв'язку із хворобою. Хмельницькою обласною МСЕК йому було встановлено ІІ групу інвалідності, що настала в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції. На його звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" начальником ГУНП в Хмельницькій області 21.03.2018 було відмовлено у затвердженні такого висновку. Листом від 21 березня 2018 року №29/к-155 повідомлено, що відмова ґрунтується на тому, що позивач одержав групу інвалідності 18.10.2017, що передує даті звільнення з поліції 27.10.2017. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував висновок Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області від 21.03.2018 про відмову у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

Зобов'язав Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 02.03.2018, відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України № 4 від 11.01.2016.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції неправильно трактує приписи ч.1 ст.97 Закону України "Про національну поліцію" та вважає, що жоден з випадків, передбачених цією статтею, у випадку позивача не наступив, відтак і права на одержання одноразової грошової допомоги останній не набув.

Сторони в судове засідання не прибули, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ та в поліції, звідки був звільнений 27.10.2017 року у зв'язку із хворобою. Свідоцтвом про хворобу позивача №307 від 05.10.2017 підтверджено, що захворювання позивача пов'язане з проходженням служби в поліції, та ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" зроблено висновок про непридатність ОСОБА_2 до служби в поліції (а.с. 11-12).

З виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1082301 від 31.10.2017 слідує, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції (а.с. 4).

Відповідно до витягу з Наказу від 23.10.2017 №361 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с. 28).

02.03.2018 позивач звернувся до начальника ГУНП в Хмельницькій області із заявою (рапортом) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з одержанням ІІ групи інвалідності від захворювання, пов'язаного із проходженням служби в поліції (а.с. 29).

21.03.2018 начальником ГУНП в Хмельницькій області відмовлено у затверджені Висновку про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги (а.с. 30). Позивач про відмову у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги повідомлений листом ГУНП в Хмельницькій області від 21 березня 2018 року №29/к-155. В листі зазначено, що дата одержання групи інвалідності 18.10.2017 передує даті звільнення ОСОБА_2 з поліції - 27.10.2017, що не суперечить положенням статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме, в частині, що група інвалідності має бути одержана протягом шести місяців після звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених пунктах статті (а.с. 32).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача з дати встановлення йому інвалідності виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №580-VІІІ і Порядком №4, позаяк інвалідність у позивача виникла внаслідок захворювання, яке пов'язано з проходженням служби в поліції, і звільнений з поліції він був саме внаслідок цього захворювання, а отже, визначальним є причина звільнення - внаслідок захворювання, яке пов'язано з проходженням служби в поліції, а не факт такого звільнення після визначення інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, тобто до 7 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону №565-ХІІ та Порядком № 850.

Відповідно до частини першої статті 97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Частиною другою статті 97 Закону №580-VIII встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97- 101 Закону № 580-VIII, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

За правилами пункту 1 розділу IV Порядку №4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 2 розділу IV Порядку №4).

Таким чином, Порядком № 4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби.

При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов'язане, відповідно до Порядку № 4 з проходженням служби в поліції.

Слід зазначити, що Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ від 12 вересня 2016 року №916 "Про внесення зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського", яким пункт 5 розділу I Порядку №4 доповнено підпунктом 4 стосовно випадків, за яких призначається одноразова грошова допомога. За його змістом встановлення інвалідності поліцейському внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час проходження служби в органах внутрішніх справ, є також обставиною, за якої поліцейському призначається одноразова грошова допомога.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється відповідачем, позивача звільнено зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 27 жовтня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (через хворобу), а тому на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону №580-VIII, а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4.

Отже, позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги, згідно Виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1082301 від 31.10.2017.

Щодо доводів заявника про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з набуттям інвалідності під час проходження служби, оскільки призначення допомоги можливе лише у разі визначення інвалідності протягом шести місяців після звільнення, то суд правильно вказав, що у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №580-VІІІ і Порядком №4, виникло з дати встановлення йому інвалідності, позаяк інвалідність у позивача виникла внаслідок захворювання, яке пов'язано з проходженням служби в поліції, і звільнений ОСОБА_2 з поліції був саме внаслідок цього захворювання, а отже, визначальним є причина звільнення - внаслідок захворювання, яке пов'язано з проходженням служби в поліції, а не факт такого звільнення після визначення інвалідності.

Правильними є посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема у п.70 рішення у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

При цьому, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Таким чином, за Конвенцією майном визнається й право грошової вимоги до держави про виплату коштів соціального забезпечення.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Серков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) визначено три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу "пропорційності" - "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

З огляду на вказане, правильним є висновки суду першої інстанції, що особа не повинна нести індивідуальний і надмірний тягар за ситуацію, що склалася внаслідок призначення їй інвалідності через захворювання, котре в подальшому було причиною її звільнення з поліції, раніше за таке звільнення.

Отже, втручання держави, в даному випадку, у право власності позивача на отримання соціальної виплати не свідчить про наявність "справедливої рівноваги" між інтересами держави, пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 лютого 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Іваненко Т.В.