Справа № 140/2069/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1154/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі № 140/2069/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції - Дмитрук В.В.,

час ухвалення рішення - 07.12.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 07.12.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2018 №0028007/1303-1426. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ГУ ДФС у Волинській області 12.03.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення №0028007/1303-1426, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 4 365 грн. 84 коп. Об'єктом оподаткування став житловий будинок загальною площею 174,40 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка належить позивачу на праві приватної власності. Позивач вважає дане податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати у зв'язку з тим, що 31.01.2017 Чорноморською сільською радою Очаківського району Миколаївської області прийнято рішення №13 «Про внесення змін до рішення Чорноморської сільської ради №4 від 30.06.2016 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Чорноморській сільській раді на 2017 рік», пунктом 6.3 якого передбачено, зменшення ставки податку до 0,75 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування для фізичних і юридичних осіб - власників житлової та/або нежитлової нерухомості, в разі наявності у них право установчих документів на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості. Таким чином, відповідач повинен був нарахувати позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 2 197 грн. 44 коп., а не в розмірі 4 365 грн. 84 коп. У зв'язку з цим просив позов задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що рішення Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 31.01.2017 №13 «Про внесення змін до рішення Чорноморської сільської ради №4 від 30.06.2016 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Чорноморській сільській раді на 2017 рік» суперечить вимогам Податкового кодексу України, оскільки пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості для фізичних осіб визначаються, виходячи з їх майнового стану та рівня доходів, а рішенням від 31.01.2017 №13 Чорноморська сільська рада надала пільгу на об'єкти нерухомості залежно від право установчих документів на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості. За таких обставин рішення від 31.01.2017 №13 не підлягає в цій частині до виконання. Крім того, контролюючий орган, приймаючи оскаржуване рішення не володів інформацією про наявність/відсутність право установлюючих документів на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості. Судом першої інстанції не було досліджено питання встановлення чи використовується нерухомість з метою одержання прибутку. Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволення позовних вимог відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.03.2018 №0028007/1303-1426 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позов задоволенню повністю.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок загальною площею 174,40 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 29.12.2008 (а.с.9). ГУ ДФС у Волинській області 12.03.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення №0028007/1303-1426, яким позивачу щодо зазначеного житлового будинку визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік у розмірі 4 365 грн. 84 коп. (а.с.12).

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України визначено, що податок на майно складається, серед іншого, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно із підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості з урахуванням таких особливостей: 1) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПКУ, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку; 2) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного або різних типів, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПКУ, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку; 3) обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно п.п.266.7.1 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а)за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; б)за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; в)за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; г)сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості; ґ)за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Згідно із підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості надсилаються (вручаються) платнику податку - фізичній особі контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Як передбачено пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VІІІ, згідно з яким пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З огляду на зазначене вище, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

В той же час п. 4 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»».

Відтак, у 2017 році зупинено дію пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а тому відповідно відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3 200 грн.

Сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України).

31.01.2017 Чорноморською сільською радою Очаківського району Миколаївської області прийнято рішення №13 «Про внесення змін до рішення Чорноморської сільської ради №4 від 30.06.2016 «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по Чорноморській сільській раді на 2017 рік» (а.с.14-15).

Так, пунктом 5 вказаного рішення передбачено, що ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб становить 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за квадратний метр бази оподаткування.

Разом з тим, пунктом 6.3 вказаного рішення передбачено зменшення ставки податку до 0,75 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування для фізичних і юридичних осіб - власників житлової та/або нежитлової нерухомості, в разі наявності у них право установчих документів на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості.

Як слідує з матеріалів справи, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №246673 від 27.04.2009 (а.с.11).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок позивача, належить йому на праві власності, із врахуванням пункту 6.3 рішення Чорноморської сільської ради від 31.01.2017 №13 ставка податку для позивача підлягає зменшенню до 0,75 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Посилання апелянта на те, що контролюючий орган, приймаючи оскаржуване рішення не володів інформацією про наявність/відсутність право установлюючих документів на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості, не заслуговує на увагу і не спростовує висновків суду та встановлених обставин у справі.

Доводи апелянта про те, що рішення Чорноморської сільської ради від 31.01.2017 №13 в частині надання пільг не ґрунтується на вимогах законодавства судом до уваги не береться, оскільки відповідно до статті 266 ПК України сільським радам надано право встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, дане рішення є чинним, в судовому порядку не оскаржене, а відтак є обов'язковим до виконання.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі № 140/2069/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 28.02.2019 року