Справа № 554/6979/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 р.Справа № 554/6979/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області (головуючий І інстанції Стрюк Л.І.) від 16.10.2018 року (повний текст рішення складений 16.10.2018 р.) по справі № 554/6979/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Поліцейського роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Самсонова Дениса Анатолійовича

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Поліцейського роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Самсонова Дениса Анатолійовича, в якому просив суд:

- визнати дії поліцейського роти №1 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції Самсонова Дениса Анатолійовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності незаконними та протиправними;

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №404771 від 18.08.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу - закрити.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2018 року по справі № 554/6979/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні позовних вимог, порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивач вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії НК №404771 від 18.08.2018 року є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував та п.п. 3.34 Правил дорожнього руху України не існує, капрал поліції Самсонов Д.А. не зазначив ані пункту, ані розділу ПДР України до якого відноситься цей підпункт. Також позивач вказує, що був вимушений заглушити двигун свого автомобіля, докотив його до крайнього правого боку проїзної частини, де було перше вільне місце між припаркованих автомобілів, оскільки зупинившись на червоний знак світлофора, помітив критичне підвищення показника температури оходжуючої рідини двигуна, тому він діяв відповідно до вимог п.п. 15.9- 15.10 розділу 15 ПДР України. Крім того позивач вважає, що поліцейський роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Самсонов Денис Анатолійович не мав законних підстав виносити оскаржувану постанову на місці зупинки автомобіля позивача, а мусив зробити це в приміщенні Управління поліції, тому грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП, та не дав позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі та позбавив останнього права на юридичну допомогу. Просить суд апеляційної інстанції оспорюване рішення скасувати та прийняти нове рішення, якою позовні вимоги задовольнити.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 26.02.2019 р.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу, яка містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 18.08.2018 року поліцейським роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Самсоновим Д.А. винесена постанова про адміністративне правопорушення серії НК № 404771 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, в зв'язку з тим, що, позивач керуючи автомобілем HYUNDAI GETZ, номерний знак НОМЕР_1, у м. Полтаві по вул. Європейська, 34 здійснив зупинку в дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 ПДР.

Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серіїї НК № 404771 від 18.08.2018 року, звернувся з позовом до суду.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог КУпАП України, а тому є законною і не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правила дорожнього руху у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Підпунктом 8.4. (в) ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з вимогами дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» ПДР, забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснюють посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи встановлено, що 18.08.2018 р. відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 404771, якою визнано позивача винним за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

У постанові зазначено, що 18.08.2018 року о 10 год. 00 хв. позивач, керуючи транспортним засобом HYUNDAI GETZ, номерний знак НОМЕР_1, у м. Полтаві по вул. Європейська, 34 здійснив зупинку в дії дорожнього знаку «Зупинку заборонено», чим порушив п.п 3.34 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи містять диск з відеозаписами з нагрудної відеокамери поліційського, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення (а.с. 28), а саме, що позивач, керуючи транспортним засобом HYUNDAI GETZ, номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку транспортного засобу у зоні, де заборонено зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу), при цьому позивачем аварійна світлова сигналізація увімкнена не була, що спростовує наведені ним у апеляційній скарзі твердження про виконання вимог пункту 15.14 та пунктів 9.9-9.11 ПДР України.

Довід апеляційної скарги щодо позбавлення позивача права на юридичну допомогу спростовується записом з відеокамери, з якої встановлено, що позивачу було запропоновано правову допомогу, від якої він відмовився.

Колегія суддів не приймає посилання позивача в апеляційній скарзі на те, зупинка його автомобіля була вимушена, у зв'язку з несправністю його транспорту, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зупинка автомобіля була вимушеною та з причин технічного стану автомобіля, зокрема, позивач не надав доказів звернення до станції технічного обслуговування/сервісного центру або ж виклику евакуатора.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 року по справі №686/7278/17 та від 03.07.2018 року по справі № 711/5885/17.

Щодо порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, встановлено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (далі по тексту Інструкція № 1395).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 п. 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення в порушення положень Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 з огляду на наступне.

Так, пунктом 2 розділу 3 Інструкції № 1395 передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема частинами першою, другою і третьою ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що дійсно відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VIII, який був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 р., на які посилається позивач, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" щодо надання права органам Національної поліції України виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Враховуючи вказане нормативно-правове обґрунтування, колегія суддів вважає, що розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №592/8797/16-а.

Враховуючи ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення та порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставними.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на допущену описку в написанні пункту ПДР не свідчать про протиправність постанови, оскільки суть адміністративного правопорушення викладена повністю.

У відповідності до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що оскаржувана постанова серії НК № 404771 від 18.08.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам законодавства, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з врахуванням всіх обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову.

Згідно п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2018 року по справі № 554/6979/18 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2018 року по справі № 554/6979/18 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16.10.2018 року по справі № 554/6979/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 28.02.2019 року