Справа № 805/4341/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року справа №805/4341/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Шишова О.О., суддів СіваченкаІ.В., Блохіна А.А.., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. у справі № 805/4341/18-а (головуючий І інстанції Кошкош О.О.), яке складене в повному обсязі 05 грудня 2018 року в м.Слов`янську Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання порушеними права на отримання пенсії, визнання розміру бойового стажу, стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання розміру його бойового стажу, який становить 17 місяців, вважав неправильним розмір встановленої йому пенсії по інвалідності, а також вважав що він має право на вихід на пенсію в 55 років. Просив зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат відшкодувати матеріальні збитки пов`язані з неврахуванням його бойового стажу у розмірі 152 626 грн., по недоотриманим пенсіям з 1995 року по 2000 рік 2 471 400 грн.; по недоотриманим пенсіям з 1964 року по 1994 рік 2 095 632 грн., моральну шкоду 1 574 298 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково. Зобов`язав Донецький обласний військовий комісаріат видати довідку для подання в органи Пенсійного фонду України із зазначенням періоду участі в бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території о.Куби.

У задоволені решти позовних вимог відмовив.

Суд першої інсанції виходив з того, що факт участі у бойових діях на о.Куба протягом 17 місяців у 1962-1963 роки матеріалами справи не підтверджується. Підстав для призначення пенсії зі зниженням віку не має. Також відмовив у задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог щодо врахування періоду участі у бойових діях.

Суд першої інстанції зобов`язав відповідача видати ОСОБА_1 , довідку для подання в органи Пенсійного фонду України із зазначенням періоду участі в бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Куби, який підтверджується наявними довідками.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції. Звернувся з апеляцйною скаргою, у якій зазначив, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу. Не надав належну оцінку доказам, які підтверджують наявність у нього бойового стажу 17 місяців. Наполягав на тому, що Костянтинівським ОМВК не надано до ПФУ підтвердження бойового стажу терміном 17 місяців та безпідставно не здійснено перерахунок пенсії. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При таких обставинах суд апеляційної інстанції вважав можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з`явилася.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни з 06.12.2014 року, про що свідчить посвідчення від 21.05.2011 року серія НОМЕР_3 , посвідчення від 08.10.2004 року серія НОМЕР_4 . (а.с.22)

Позивачем долучено до матеріалів справи копію рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2004 року у справі № 2-2631, що набрало законної сили 27 вересня 2004 року (а.с. 24), яким встановлено, що ОСОБА_1 , у період з жовтня 1962 року по листопад 1962 року та з травня 1963 року по липень 1963 року був прикомандирований та знаходився на рефрижераторному теплоході "Кура".

14 жовтня 2004 року Костянтинівським ОМВК видана довідка № 4/956 (а.с. 27) про проходження служби у Р.А. з 24 листопада 1961 року по 12 травня 1964 року, участь у бойових діях (забезпечення бойової діяльності) на теплоході - рефрижераторі "Кура" з жовтня 1962 року по листопад 1962 року, з травня 1963 року по липень 1963 року; підстава: довідка Міністерства транспорту України № 2853 від 28 січня 1999 року.

18 жовтня 2011 року Костянтинівським ОМВК видана довідка № 1289 (а.с. 27) про те, що позивач проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) з 28.08.1962 року по 28.11.1963 рік. Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

2 червня 2017 року Костянтинівським ОМВК надана відповідь № 3446 на звернення позивача про те, що військовий комісаріат не має можливості підтвердити період участі в бойових діях з 08.1962 року по 11.1963 року на о. Куба. (а.с.28)

21 вересня 2017 року Костянтинівським ОМВК на адресу Костянтинівського ОПФУ Донецької області надана відповідь № 5899, з повідомленням про те, що згідно довідки архіву штабу Південного оперативного командування ОСОБА_1 в період з 28.08.1962 року по 30.11.1963 року проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_5 (продовольчий склад) на теплоході Ставрополь; згідно довідки Центрального архіву Міністерства оборони Росіійської Федерації № Общ/ІІ-45742, яка видана у вересні 2000 року, в/ч НОМЕР_5 з 1962 року по 1964 рік дислокувалась на о. Куба, виконуючи інтернаціональний борг; також, зазначено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2004 року у справі № 2-2631 встановлено період з жовтня 1962 року по листопад 1962 року та з травня 1963 року по липень 1963 року, в який ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях на рефрижераторному теплоході "Кура".

2 квітня 2018 року Костянтинівським ОМВК надана відповідь № 1919 на звернення позивача, в якій повідомлено про те, що довідка для подання до органу Пенсійного фонду України з відомостями про те, що у період з серпня 1962 року по листопад 1963 року ОСОБА_1 проходив військову службу під час виконання інтернаціонального обов`язку буде видана за умови отримання від УПСЗН належно завіреної копії довідки ЦАМО РФ № Общ/ІІ П-45742 від вересня 2000 року. (а.с.29)

23 квітня 2018 року Костянтинівським ОМВК надана відповідь № 2412 на звернення позивача про неможливість підтвердити участь у бойових діях в складі армії в період бойових дій у зв`язку із не збереженням документів громадських пароплавств.

Позивач просить визнати порушеним його право з боку відповідача з приводу невизнання бойового стажу в період з липня 1962 року по листопад 1963 року, що складає 17 місяців.

Спірним по справі є питання надання документу (довідки), у якому має бути визначений період (протягом 17 місяців) участі в бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку ОСОБА_1 на території Куби.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить визначення терміну - бойовий стаж а з позовної заяви, вбачається, що позивач вважає період з липня 1962 року по листопад 1963 року періодом участі в бойових діях, який для призначення пенсії зараховується на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, встановлено, що о.Куба віднесений до переліку держав, на території якого в період з липня 1962 року по листопад 1963 року проходили бойові дії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території о.Куба, у період зазначений у постанові Кабінету Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена, у справі цієї категорії, Верховним Судом України у постанові від 20 травня 2014 року у справі № 21-94а14, Верховним судом у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 822/3413/17.

Судом першої та апеляційної інстаніції встановлений факт проходження позивачем військової служби на о.Куба в період ведення там бойових дій, однак докази безпосередньої участі позивача в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території о.Куба у вказаний період відсутні, а наявні в матеріалах справи довідки таких відомостей не містять.

Крім того, судовим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 серпня 2004 року, яке набрало законної сили по справі № 2-263, визначений період служби ОСОБА_1 на рефрижераторному теплоході «Кура» - з жовтня 1962 року по листопад 1962 року та з травня 1963 року по липень 1963 року.

У судовому засіданні позивач зазначив, що це рішення не стосується справи яка розглядається.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами, оскільки ОСОБА_1 пов`язує участь у бойових діях, саме з фактом проходження служби на теплоході « ОСОБА_2 ». У свою чергу факт проходження служби на кораблі у період з жовтня 1962 року по листопад 1962 року та з травня 1963 року по липень 1963 року вже встановлений Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області від 26 серпня 2004 року у справі № 2-2631. Зазначене рішення позивачем не оскаржувалося та набрало чинності.

Тобто, встановлений факт участі у бойових діях 4 місяця та з цим періодом позивач погоджується, що знайшло своє відображення у довідці від 21 вересня 2019 рок, № 5899. (а.с.28 зворот.) а також у довідці наданої під час апеляційного розгляду справи від 23.01.2019, № 1794/04/14-50.

Відповідно до довідки архіву штабу Південного оперативного командування від 07.02.2001 року (а.с. 26 зворот) із зазначенням того, що у наказі начальника 883 продовольчого складу (по стройовій частині) № 26 від 28 серпня 1962 року - значиться: §6. Цього числа нижченаведений склад продовольчого складу, на теплоході, "Ставрополь" прибув на територію Республіки Куба: 18. Рядовий ОСОБА_1 (так у тексті). підстава: опис № 24542, справа № 1, лист № 16. У наказі начальника 883 продовольчого складу (по стройовій частині) № 285 від 28 листопада 1963 року, м.Гавана, - значиться: § І. Вважати убившим до шпиталю № 36708, з наступним відправленням для подальшого лікування до Радянського Союзу, - молодшого сержанта ОСОБА_1 . З 30 листопада 1963 року виключити з переліків частини, всіх видів забезпечення. Видати всі належні атестати та документи. Підстава: опис № 24542, справа № 3, лист № 32.

При оцінці доказів по справі, керуючись приписами ст. 73 КАС України, суд зазначає, що копія довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 02.02.2006 №5/152767, із зазначенням про те що у період з 1 липня 1962 року по 30 листопада 1963 року у переліку військових частин, що приймали участь в період Карибзької кризи, значиться військова частина польова пошта 52847 не береться до уваги в якості належного доказу, оскільки містить загальну інформацію про військову частину та не відображає даних, щодо особистої участі позивача в бойових діях у весь період.

Крім того, у довідці від 18.10.2011 року (а.с.27) зазначений період військової служби з 28.08.1962 по 28.11.1963 р. який становить 15 місяців а не 17 як зазначає ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанії також критично відноситься щодо посилань позивача на показання свідків (а.с.37, 38, 39, 40, 41). Оскільки в поясненнях відсутнє посиання на безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях а йдеться про забезпечення бойово/ї діяльності військових з`єднань та забезпечення бойової охорони. Крім того, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 які зазначають на періоди бойового супровіду з серпня, жовтня 1962 по листопад 1963 р. суперечать поясненням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які зазначають на періоди червень-серпень 1963 року.

При таких обставинах висновок суду першої інстанії про відмову в задоволенні позовних вимог про врахування 17 місяців участі в бойових діях є обґрунтованим.

Щодо вимоги про визнання порушеним право позивача на отримання пенсії по інвалідності з 1964 року по 1994 рік, на вихід на пенсію в 55 років Донецьким обласним військовим комісаріатом суд апеляційної інстанції зазначає, що завданням обласного військового комісаріату, згідно Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року № 389 є, зокрема, забезпечення ведення військового обліку громадян, які брали участь у бойових діях, та осіб, які стали інвалідами під час проходження військової служби; оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил.

Із викладеного в позовній заяві вбачається, що позивач вважає наявним у нього права на заниження пенсійного віку як військовослужбовця, який брав участь у бойових діях та став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням інтернаціонального обов`язку, після досягнення ним 55 років.

Відповідно до статті 6 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі Закон №1788-XII) (в редакції на час його прийняття), особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону №1788-XII (в редакції на час його прийняття), військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки військовослужбовців, які загинули на фронті чи при виконанні інтернаціонального обов`язку або померли в період військової служби, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Отже, за вимогами зазначеної норми на час прийняття закону, було передбачено, що військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами, мають право на отримання пенсії по інвалідності після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років за їх особистим вибором.

Відповідно до статті 48 Закону (в редакції на час прийняття закону), заяви про призначення пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей подаються до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання, а особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей - до органів пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Головного управління командуючого Національною гвардією України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, Служби безпеки України і Міністерства внутрішніх справ України.

За чинною редакцією статті, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Враховуючи те, що до компетенції позивача не відноситься питання про призначення пенсії, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання порушеним права позивача Донецьким обласним військовим комісаріатом на отримання пенсії по інвалідності з 1964 року по 1994 рік, на вихід на пенсію в 55 років.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди по бойовому стажу, у зв`язку із неотриманою пенсією за період з 1995 року по 2000 рік, оскільки вона є похідною від попередньої вимоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно вимог частини 1 ст.308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги а тому враховуючи відсутність апеляційної скарги відповідача суд залишає без змін рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 видати ОСОБА_1 довідку для подання в органи Пенсійного фонду України із зазначенням періоду участі в бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Куби на підставі наявних документів.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повний текст постанови складений 28 лютого 2018 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. у справі № 805/4341/18-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 р. у справі № 805/4341/18-а залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.А.Блохін