Справа № 320/5298/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5298/18 Суддя першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Кузьмишиної О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

представника позивача: - ОСОБА_2,

представника відповідача: - Панчука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Голови Державної прикордонної служби України №103 від 21 серпня 2018 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковнику запасу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити підполковнику запасу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням I групи інвалідності після звільнення з військової служби, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуюсь із вказаним судовим рішенням, відповідач - Адміністрація Державної прикордонної служби України звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що системний аналіз норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов'язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає у м. Бориспіль, Київської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Підполковника запасу ОСОБА_1 звільнено наказом Голови Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 24.09.2002 року № 444-ос (а.с.23).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 2-18 МАЕ №000241, за результатами первинного огляду ОСОБА_1 з 20.09.2002 року встановлено 70% професійної працездатності внаслідок виконання обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також позивачу встановлена II група інвалідності з 02.12.2002 року у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У подальшому, за результатами повторного огляду, згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1042253, ОСОБА_1 з 19.06.2018 року довічно встановлено I групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.20).

Позивач, звернувшись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням I групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, отримав рішення засідання комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 21.08.2018 року №103, яким позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності з другої на першу відбулась у понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №2011- ХІІ, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до п. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Кабінетом Міністрів України 25.12.2013 року було прийнято Постанову № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

У вищевказаній Постанові зазначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а саме 02.12.2002 року за результатами первинного огляду позивачу встановлена II група інвалідності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби та встановлення йому II групи інвалідності (02.12.2002 р.)) передбачав, що військовослужбовці, а також військовозобов'язані, призвані на збори, підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 p. N 488 затверджено Умови державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що HACK «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Відповідно до довідки, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України за державним обов'язковим особистим страхуванням отримав нараховану страхову суму к розмірі 5600 грн. 24.12.2002 року за 70 % втрати працездатності, що спростовує висновок суду першої інстанції, що позивачем не було реалізованого свого права (станом на 2002 рік) на отримання одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів також наголошує, що станом на дату звернення позивача у 2018 році до Адміністрації Державної прикордонної служби України із відповідною заявою, абзацом другим пункту 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції закону № 1774-VIII від 06.12.2016 р.) чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв'язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Аналогічна норма передбачена п. 8 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975, та свідчить про те, що початком дворічного терміну, який встановлено законодавцем для забезпечення можливості отримання такої грошової допомоги є дата первинного встановлення факту втрати працездатності - незалежно від того, чи призвела вона до інвалідності, чи лише до втрати працездатності без встановлення такої. Відповідно, з моменту первинного встановлення факту втрати працездатності та інвалідності починається сплив дворічного терміну, і можливість отримання грошової допомоги в більшому обсязі (доотримання її) пов'язано з встановленням інвалідності, чи більш високого її ступеню саме протягом вказаних (двох) років.

З урахуванням викладеного, колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 первинно групу інвалідності було встановлено 02.12.2002 року (ІІ група), позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги, повторно позивачу була встановлена І група інвалідності 19.06.2018 року, тобто через 16 років, після первинного встановлення групи інвалідності, з урахуванням імперативних приписів, що містяться в п.4 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції закону № 1774-VIII від 06.12.2016 р.) у позивача відсутнє право на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі зміною групою інвалідності.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 28.02.2018 року № 806/694/16 не може братися судом до уваги та не може бути застосовано до спірних правовідносин, з урахуванням того факту, що правовідносини, у справі № 806/694/16 виникли до внесення змін до статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а тому дані правовідносини є різними за своїм змістом та правовим характером.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

О.М.Кузьмишина

Повний текст виготовлено 26 лютого 2019 року.