Справа № 810/4543/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4543/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі-позивач) з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, в якому просило визнати незаконним та скасувати припис Обухівського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області № 3 від 22 лютого 2018 року, яким підприємству приписано до 20 лютого 2019 року встановити санітарно-захисну зону Трипільської ТЕС від стаціонарних джерел викидів відповідно до діючих санітарних норм.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року даний адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис Обухівського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області № 3 від 22 лютого 2018 року.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області сплачений судовий збір у сумі 1762 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що дотримання Трипільською ТЕС ПАТ «Центренерго» нормативів щодо розміру санітарно-захисних зон та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря неодноразово підтверджувалась висновками експертиз Державної санітарно - епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я України. Крім того, суд вважав, що отримані при перевірці позивача результати досліджень атмосферного повітря є неточними, оскільки не було дотриманого відповідного температурного режиму, за якого гарантується точність показників вимірювання, зокрема, при температурі оточуючого повітря не нижче +5С.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи скаргу, відповідач зазначив, що висновки експертиз Державної санітарно - епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я України, на які послався суд, наразі недійсні. Також зазначив, що станом на день перевірки з чотирьох пиловугільних блоків першої черги Трипільської ТЕС працює блок № 1, блок №№2,3,5,6 - в резерві, № 4 - в капітальному ремонті з метою подальшого переоснащення для роботи на газовому вугіллі, тому не відповідає дійсності твердження суду про те, що у Трипільській ТЕС не впроваджуються нові технології та не запроваджуються реконструкції. Крім того, скаржником зазначено, що не маючи точного значення температури повітря у конкретному місці, стверджувати про порушення температурного режиму при замірюванні є неправильним. На думку відповідача, наявність у позивача отриманого в травні 2018 року у Міністерстві екології та природних ресурсів України Дозволу № -004 на викиди забруднюючих речовин не звільняє позивача від необхідності розроблення проекту і встановлення санітарно-захисної зони, що зобов'язано встановити оскаржуваним приписом.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Обухівським районним управлінням Головного Держпродспоживслужби в Київській області 21 лютого 2018 року проведено позапланову перевірку дотримання санітарного законодавства на Трипільській ТЕС ПАТ «Центроенерго». Перевірка проведена на підставі звернення мешканців с. Дерев'яна Обухівського району від 07 грудня 2017 року ОСОБА_1. та інших, за погодженням Державної регуляторної служби України від 26 січня 2018 року та наказу від 02 лютого 2018 року № 96.

Розрахункова санітарно-захисна зона Трипільської ТЕС становить 1000 м між електростанцією та найближчим селищем, як то було передбачено нормами діючого на час будівництва електростанції законодавства.

Так, 12 грудня 2017 року проведені випробування повітря населених місць на відповідність затвердженим гігієнічним нормативам в межах та поза межами Трипільської ТЕС. За результатами зазначених випробувань, складено протокол випробування повітря населених місць № 4411 від 20 грудня 2017 року, в якому зафіксовано незначне перевищення допустимих норм пилу, азоту діоксид та вуглецю оксид у точці відбору проб повітря, а саме 1000 м з підвітряної північної сторони від джерела забруднення.

Дані дослідження проводились засобами вимірювальної техніки: психрометр МВ-4М № 11070, вимірювач швидкості газових потоків ИС-2 № 116, газоаналізатор 604-645ЭХ-03-02NO2 №91, газоаналізатор 604-621 СО № 23-10, пробовідбірник "Тайфун" - Р- 20" № 2212, газоаналізатор Колион - 1 В № 2713, газоаналізатор 604-66ЭХ- 05-02 (SO2) № 36-11.

За результатами дослідження даних перевірки, складено акт від 21 лютого 2018 року та на підставі висновків вказаного акту відповідачем винесено припис № 3 від 22 лютого 2018 року, яким підприємству приписано до 20 лютого 2019 року встановити санітарно-захисну зону Трипільської ТЕС від стаціонарних джерел викидів відповідно до діючих санітарних норм.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених Законом №877-V. Державний нагляд (контроль) здійснюється, зокрема, за принципами пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров'я людини.

Нормативно санітарно-захисна зона визначається згідно «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Правила).

Так, пунктом 5.4. Правил передбачено, що промислові, сільськогосподарські та інші об'єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами. Санітарно-захисну зону слід встановлювати від джерел шкідливості до межі житлової забудови, ділянок громадських установ, будинків і споруд, в тому числі дитячих, навчальних, лікувально-профілактичних установ, закладів соціального забезпечення, спортивних споруд та ін., а також територій парків, садів, скверів та інших об'єктів зеленого будівництва загального користування, ділянок оздоровчих та фізкультурно-спортивних установ, місць відпочинку, садівницьких товариств та інших, прирівняних до них об'єктів, в тому числі: для теплових електростанцій, промислових та опалювальних котелень - від димарів та місць зберігання і підготовки палива, джерел шуму.

Відповідно до п.5.5 Правил розміри санітарно-захисних зон для промислових підприємств та інших об'єктів, що є джерелами виробничих шкідливостей, слід встановлювати відповідно до діючих санітарних норм їх розміщення при підтвердженні достатності розмірів цих зон за "Методикой расчета концентраций в атмосферном воздухе вредных веществ, содержащихся в выбросах предприятий" ОНД-86, розрахунками рівнів шуму та електромагнітних випромінювань з урахуванням реальної санітарної ситуації (фонового забруднення, особливостей рельєфу, метеоумов, рози вітрів та ін.), а також даних лабораторних досліджень щодо аналогічних діючих підприємств та об'єктів. У тих випадках, коли розрахунками не підтверджується розмір нормативної санітарно-захисної зони або неможлива її організація в конкретних умовах, необхідно приймати рішення про зміну технології виробництва, що передбачає зниження викидів шкідливих речовин в атмосферу, його перепрофілювання або закриття.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та жодним чином не спростовано відповідачем, дотримання Трипільською ТЕС ПАТ «Центренерго» нормативів щодо розміру санітарно-захисних зон та обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря неодноразово підтверджувалась висновками експертиз Державної санітарно - епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я України, а саме: від 28 листопада 2007 року № 05.03.02-07/59794 та від 27 грудня 2012 року № 05.03.02/07/130482.

В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що висновки експертиз Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я У крайні від 28 листопада 2007 року № 05.03.02-07/59794 та від 27 грудня 2012 року № 05.03.02/07/130482 втратили дійсність.

Проте, суд не надавав оцінку дійсності або недійсності вказаних висновків експертизи Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я України на дату розгляду справи, оскільки така обставина не має значення для вирішення спору та ухвалення рішення по суті. Суд лише вказав на той факт, що розмір санітарно-захисної зони та розмір обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря неодноразово підтверджувались у минулому, про що свідчить зміст вищевказаних висновків експертиз.

Натомість, слід звернути увагу на те, що висновок експертизи Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я України №05.03.02/07/130482 був дійсний на дату проведення скаржником випробування повітря населених місць на відповідність затвердженим гігієнічним нормативам в межах та поза межами Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» - 12 грудня 2017 року, оскільки вказаний висновок експертизи втратив дійсність 17 грудня 2017 року.

Таким чином, дійсність або недійсність висновків експертиз Державної санітарно-епідеміологічної служби Міністерства охорони здоров'я України від 28 листопада 2007 року № 05.03.02-07/59794 та від 27 грудня 2012 року № 05.03.02/07/130482 на дату ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення жодним чином не впливала на й1ого законність та обґрунтованість, оскільки ця обставина не мала суттєвого значення для вирішення спору.

Також в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що у Трипільської ТЕС не впроваджуються нові технології та не запроваджуються реконструкції, а отже у позивача відсутні правові підстави для збільшення чи зменшення санітарно-захисної зони, що передбачені п. 5.7. Правил.

Одночасно скаржник зазначає, що позивач визнав факт реконструкції енергоблоку №2 та знаходження енергоблоку №4 Трипільської ТЕС на капітальному ремонті з метою подальшого переоснащення для роботи на газовому вугіллі.

Пункт 5.7 Правил містить умови, при яких санітарно-захисна зона може переглядатися (може бути збільшена), а саме: санітарно-захисна зона для підприємств та об'єктів, що проектуються з впровадженням нової технології або реконструюються.

Позивачем зазначено, що у Трипільській ТЕС не впроваджуються нові технології та не запроваджуються реконструкції, а отже суд приходить до висновку, що у позивача відсутні правові підстави для збільшення чи зменшення санітарно-захисної зони, що передбачено п. 5.7. Правил.

Разом з тим, ПАТ «Центренерго» вказувало на те, що протягом 2013-2015 років було проведено реконструкцію енергоблоку № 2. При цьому, позивачем вказано, що у відповідності до п. 5.7. Правил у проектній документації реконструкції енергоблоку № 2 Трипільської ТЕС ГІАТ «Центренерго» була встановлена санітарно-захисна зона для цього об'єкта у радіусі визначеному для Трипільської ТЕС - 1000 метрів.

Тобто, на виконання п 5.7. Правил безпосередньо при розробці проекту реконструкції і проведенні реконструкції енергоблоку № 2 Трипільської ТЕС була встановлена належна санітарно-захисна зона для цього об'єкту і, в той же час, необхідність її збільшення встановлена не була.

Слід зазначити, що проведення реконструкції об'єкта протягом 2013-2015 років (проведеної у минулому і на час проведення позапланової перевірки скаржником дотримання норм санітарного законодавства на Трипільській ТЕС уже завершеної) з встановлення санітарно-захисної зони для нього у повній відповідності до положень Правил не дає відповідачу законних підстав вимагати від позивача збільшення розміру санітарно-захисної зони у подальшому, коли на такому об'єкті не проводиться реконструкція або не впроваджуються нові технології.

Крім того, твердження скаржника про те, що енергоблок № 4 Трипільської ТЕС знаходиться у капітальному ремонті з метою подальшого переоснащення для роботи на газовому вугіллі не підтверджено жодним доказом. До того ж, капітальний ремонт, який закінчиться невідомо коли в майбутньому, жодним чином не може впливати на відносини, що мають місце наразі, до моменту закінчення такого ремонту.

Також слід відзначити, що санітарно-захисна зона енергоблоку № 4 Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» відповідно до п. 5.7. Правил може бути збільшена лише при його проектуванні з впровадженням нової технології або його реконструкції, проведення яких на сьогодні не здійснюється. Протилежного відповідачем не доведено.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час проведення позапланової перевірки дотримання норм санітарного законодавства на Трипільській ТЕС і на дату складання припису № 3 від 22 лютого 2018 року на Трипільській ТЕС ПАТ «Центренерго» не впроваджувались нові технології та не запроваджувались реконструкції, тому у позивача відсутні правові підстави для збільшення чи зменшення санітарно-захисної зони, що передбачені п. 5.7. Правил.

Як зазначалося вище, дослідження проводились засобами вимірювальної техніки, а саме: психрометром МВ-4М № 11070, вимірювачем швидкості газових потоків ИС-2 № 116, газоаналізатором 604-645ЭХ-03-02NO2 №91, газоаналізатором 604-621 СО № 23-10, пробовідбірником "Тайфун" - Р- 20" № 2212, газоаналізатором Колион - 1 В № 2713, газоаналізатором 604-66ЭХ- 05-02 (SO2) № 36-11.

Відповідно до даних з технічних паспортів зазначеної вище вимірювальної техніки, отриманих позивачем, виробником приладів гарантується точність показників вимірювання при температурі оточуючого повітря не нижче +5С. За нижчого рівня температури значення вимірюваного показника може бути викривлено.

Згідно даних, отриманих з метеорологічної станції, що найближче розташована до м. Українка, «Центральна геофізична обсерваторія імені Бориса Срезневського», середньоденна температура повітря 12 грудня 2017 року становила 2,7 С.

Таким чином, отримані результати досліджень атмосферного повітря можуть бути неточними, оскільки під час їх проведення не дотримано умов, за яких гарантується достовірність результату.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач в апеляційній скарзі вказав на відстань між гідрометеорологічними станціями «Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського» ДСНС України, розташованими у м. Києві та м. Фастові і селом Українка, що могло вплинути на середній показник температури.

Однак, у поданій позивачем наводяться дані про середньоденну температуру 12 грудня 2017 року з метеорологічної станції «Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського» ДСНС України, найближчої до міста Українка, де розташована Трипільська ТЕС, а не до певного села Українка.

Разом з тим, сам скаржник не підтвердив жодним належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом ту обставину, що при проведенні випробування повітря населених місць на відповідність затвердженим гігієнічним нормативам в межах та поза межами Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» 12 грудня 2017 року обладнання, за допомогою якого проводились таке випробування, використовувалось при температурі оточуючого повітря не нижче +5°С, як це передбачено у технічних паспортах використовуваної відповідачем вимірювальної техніки.

Натомість відповідач в апеляційній скарзі наводить гіпотетичні судження про те, що 12 грудня 2017 року температура оточуючого повітря у місці його випробування при середньоденному показнику 2,7°С в певний проміжок часу могла сягати +5°С.

В той же час, апелянт повністю ігнорує той факт, що у листі «Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського» ДСНС України від 18 вересня 2018 року № 17-14.1/1883/06-457 міститься інформація з показниками температури у різні години протягом доби 12 грудня 2017 року, з чого чітко вбачається, що протягом робочого часу у цей день температура повітря не перевищувала +5°С.

Натомість, отриманими результатами перевірок різних інстанцій як до перевірки 12 грудня 2017 року так і після неї порушень не встановлено, що також підтверджує вірогідність отримання відповідачем неточних результатів.

Зокрема, в травні 2018 року позивач отримав у Міністерстві екології та природних ресурсів України Дозвіл № -004 на викиди забруднюючих речовин з терміном дії з 04 травня 2018 року по 04 травня 2025 року. Попередній Дозвіл діяв з 01 лютого 2016 року. На виконання умов даного Дозволу щоквартально промисловою лабораторією Трипільської ТЕС у відповідності із графіками контролю, погодженими Державною екологічною інспекцією в Київській області, проводяться дослідження гранично допустимих викидів забруднюючих речовин від стаціонарних джерел Трипільської ТЕС. Перевищень не виявлено. Даних фактів скаржником жодним чином не спростовано.

Крім того, щорічно Державною установою «Київський обласний Лабораторний Центр Міністерства охорони здоров'я України» проводяться дослідження атмосфери в зоні впливу Трипільської ТЕС з метою перевірки додержання нормативів граничнодопустимих концентрацій забруднюючих речовин, у тому числі і твердих суспендованих речовин. Жодних перевищень в останні роки не виявлено, на підтвердження чого позивачем надано Протоколи випробування повітря № 826 від 16 червня 2017 року, № 2330 25-67 від 11 липня 2018 року.

Також, Державною екологічною інспекцією в Київській області в рамках планової перевірки, проведеної з 14 листопада по 24 листопада 2017 року будь-яких порушень екологічного законодавства не виявлено, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Таким чином, у суду з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів обґрунтовано виникли сумніви щодо точності отриманих відповідачем результатів досліджень атмосферного повітря, що здійснювались 12 грудня 2017 року в межах та поза межами Трипільської ТЕС ГІАТ «Центренерго», оскільки вимірювальне обладнання використовувалось з порушенням вимог, вказаних в його технічних паспортах, при тому, що жодних порушень при багаторазових дослідженнях атмосферного повітря в межах та поза межами Трипільської ТЕС, що проводились до і після 12 грудня 2017 року, не встановлено.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що наявність у позивача отриманого в травні 2018 року у Міністерстві екології та природних ресурсів України Дозволу № -004 на викиди забруднюючих речовин не звільняє позивача від необхідності розроблення проекту і встановлення санітарно-захисної зони. Таке посилання на думку суду є некоректним, оскільки ані позивач, ані суд першої інстанції не вказують на те, що наявність у позивача такого Дозволу звільняє його від необхідності розроблення проекту і встановлення санітарно-захисної зони.

Суд першої інстанції лише встановив факт наявності у позивача Дозволу на викиди забруднюючих речовин та ту обставину, що на виконання умов Дозволу промисловою лабораторією Трипільської ТЕС у відповідності із графіками контролю, погодженими Державною екологічною інспекцією в Київській області, проводяться дослідження гранично допустимих викидів забруднюючих речовин від стаціонарних джерел Трипільської ТЕС. Перевищень норм викидів при таких дослідженнях не виявлено.

На думку колегії суддів в даному випадку значення має і те, що на перевіряємій території, окрім Трипільської ТЕС, розташована низка інших промислових підприємств, що також здійснюють вплив на навколишнє природне середовище, а саме: Обухівський вентиляційний завод, ПАТ "Обухівський завод пористих виробів", АТ "Завод "Цегла Трипілля", Київський картонно-паперовий комбінат" та ПАТ "Енергія", а тому на показники вимірювань, окрім неточності самої апаратури, міг вплинути і такий чинник як наявність поблизу великих промислових підприємств.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладену норму законодавства саме відповідач мав довести правомірність своїх дій, у тому числі, правомірність та правильність проведення випробувань повітря населених місць на відповідність затвердженим гігієнічним нормативам в межах та поза межами Трипільської ТЕС.

Проте, апелянт не довів, що на здійснені ним випробування повітря не могли мати впливу викиди з інших підприємств та об'єктів, які розташовані поруч з місцем здійснення випробувань.

Відтак, суд першої інстанції мав підстави зважати на те, що поблизу місця проведення випробувань повітря знаходяться й інші підприємства та об'єкти, викиди з яких могли вплинути на результати дослідження, та відповідно до ч.3 статті 242 КАС України був зобов'язаний надати оцінку відповідному аргументу позивача.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що оскаржуваний припис № 3 від 22 лютого 2018 року винесений на підставі неточних та суперечливих даних, а тому підлягає скасуванню.

Решті доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються рішення суду, не ґрунтуються на законі та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дотримався норм матеріального та процесуального права, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.