Справа № 200/13836/18-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р. Справа№200/13836/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд: у складі - головуючого судді - Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Козирєвій О.О., за участю позивача, представника відповідача - Сиднєва І.В., розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач 1), Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області (далі - відповідач 2) про скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №041032 від 20 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

6 грудня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконною та скасування постанови №041032 від 20 листопада 2018 року, винесену начальником Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області Талала С.М., про накладення адміністративно - господарського штрафу в сумі 1700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушення, які викладені в Акті перевірки позивач не вчиняв, послуг з перевезень пасажирів не надавав, згідно Свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_2 не здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобільним транспортом. Крім того, позивачем наголошено, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу не відповідає вимогам закону, оскільки не містить відомості про особу, щодо якої розглядається справа, опис обставин, установлених при розгляді справи, а також правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок оскарження. Таким чином, вважає спірну постанову такою, що підлягає скасуванню, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому обґрунтовує правомірність прийнятої постанови тим, що однією з підстав відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких встановлений статтями 39, 48 вказаного Закону. Так під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачеві, було виявлено порушення: надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без оформлення документів, а саме не оформлений, та відсутня копія договору із замовником транспортних послуг. Крім того зазначив, що оскільки з видів господарської діяльності позивача не вбачається такий вид діяльності, як надання в оренду автомобілів, тому даний транспортний засіб передавався ним як фізичною особою, та договір позички потребував обов'язкового нотаріального посвідчення. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку з поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання ухвали суду позивач усунув виявлені недоліки позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 17 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 17 січня 2019 року вирішено залучити в якості співвідповідача у справі - Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області та відкласти розгляд справи на 14 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року відкладено розгляд справи на 21 лютого 2019 року за клопотанням представника відповідача - 2.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, присутніх у судовому засіданні, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 належить автомобіль НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу.

На підставі направлення на перевірку від 16 жовтня 2018 року № 009111 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, головними спеціалістами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проведено комплексну, рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатом якої складено Акт № 068048 від 19 жовтня 2018 року, без зазначення назви органу державного контролю.

Перевіркою встановлено, що 19 жовтня 2018 року автомобіль НОМЕР_1, що належить позивачу, здійснював перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без оформлення документів, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлена копія договору із замовником транспортних послуг. Водій вказаного транспортного засобу, ОСОБА_6, ознайомлений з Актом перевірки, та надав письмові пояснення, що на замовлення їздимо не систематично, прошу попередити усно, про що здійснено відповідний напис.

Суд погоджується з твердженннями позивача щодо недодержання форми Акта перевірки оскільки, приписами п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті№1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.Разом з тим, Акт №068048, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, не містить назву органу державного контролю, що суперечить вимогам п. 21 Порядку №1567.

5 листопада 2018 року позивач був повідомлений про призначення розгляду справи про порушення на 20 листопада 2018 року, про що свідчить його підпис на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

20 листопада 2018 року Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області на підставі вказаного вище Акта перевірки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 0410323, якою за порушення положень статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 1700 грн.

ОСОБА_2 20 листопада 2018 року з'явився до Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області, проте копію постанови отримав поштою 28 листопада 2018 року, що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Суд не погоджується з твердженнями позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам статті 283 КУпАП, оскільки форма постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу передбачена Додатком 5 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті та оскаржувана постанова повністю відповідає формі передбаченій Додатком 5 зазначеного вище Порядку.

Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Предметом даного спору є правомірність рішення суб'єкта владних повноважень про застосування до власника автомобіля фінансових санкцій за відсутність у водія в момент перевезення пасажирів легковим автомобілем договору та його копії із замовником транспортних послуг.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються законом України "Про автомобільний транспорт", постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" (далі - Порядок).

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567.

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Так, відповідачем по справі проводилася комплексна, рейдова перевірка на підставі направлення на перевірку №009111 від 16 жовтня 2018 року.

Пунктом 15 Порядку визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

оснащення таксі справним таксометром;

відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

В силу положень абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, підставою для застосування до автомобільного перевізника штрафу є, окрім іншого, встановлений компетентним органом факт надання таким перевізником послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 39 цього Закону.

Зокрема, абзацом першим статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін.

Положеннями статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено перелік документів,на підставі яких виконуються пасажирські перевезення для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення, а саме: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України та перелік документів для фізичної особи на перевезення пасажирів легковими автомобілями для власних потреб - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.

Тобто, ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено обов'язок автомобільного перевізника мати договір із замовником послуги та обов'язок водія легкового автомобіля мати копію договору із замовником послуги. Крім договору із замовником послуги, перевізник повинен мати ліцензію та інші документи, передбачені законодавством України. В Акті перевірки №068048 не вставнолено відсутності документів у позивача, як автомобільного перевізника. Разом з тим, спірної постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", як автомобільного перевізника.

За таких обставин, суд вважає недоведеною відповідачем обставину, що ОСОБА_2 19 жовтня 2015 року 15:00 на а/д М-18 об"їзної дороги м. Новомосковськ допустив порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Крім того, як убачається з пояснень позивача, автомобіль НОМЕР_1 він надав у тимчасове користування знайомому ОСОБА_6 для сімейних потреб, де ОСОБА_6 керував автомобілем та хто перебував у салоні автомобіля йому невідомо.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений обов'язок доказування, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 73, частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання на документи, які б засвідчували використання позивачем транспортного засобу на законних підставах, і підтверджували би факт здійснення ним як автомобільним перевізником внутрішніх перевезень в день складання акту перевірки на зазначеному в акті транспортному засобі та на відповідній автомобільній дорозі, в акті перевірки відсутні.

Суб'єкт владних повноважень належних доказів в підтвердження обставин, що входять до предмета доказування, не надав, правомірність прийнятої постанови не довів.

Крім того, суд не погоджується з твердження відповідача щодо необхідності нотаріального посвідчення договору позички транспортного засобу, оскільки згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Враховуючи наведене оскаржена постанова не може вважатися законною і обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна постанова прийнята відповідачем всупереч вимогам законодавства про автомобільний транспорт. Адже на час проведення перевірки, складання акта перевірки та прийняття контролюючим органом оскаржуваної постанови позивач не здійснював надання послуг щодо перевезення пасажирів.

З урахуванням викладеного, враховуючи недоведеність відповідачем обґрунтованості прийняття спірної постанови, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представник відповідача -2 у судовому засіданні наголосив, що Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області не є юридичною особою та не може нести відповідальність щодо відшкодування судового збору.

З огляду на зазначене, судовий збір підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про застосування адміністративно - господарського штрафу №041032 від 20 листопада 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати на користь ОСОБА_2 зі сплати судового збору в сумі 704,80 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошено у судовому засіданні 21 лютого 2019 року за присутності представників сторін, повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитрієв В.С.