Справа № 240/5934/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про забезпечення позову)

01 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/5934/18

категорія 9.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання дій незаконними, визнання вимоги такою, що не підлягає сплаті,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просить:

- визнати незаконними дії Головного управління ДФС у Житомирській області щодо пред'явлення до виконання вимоги № Ф-14149-17У від 14.11.2017 на загальну суму 125076,69 гривень до органів державної виконавчої служби;

- визнати вимогу № Ф-14149-17У від 14.11.2017 такою, що не підлягає сплаті.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

28 лютого 2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №56904203 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС у Житомирській області 125076,79 гривень на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу № Ф-14149-17У від 14.11.2017.

В обґрунтування заяви зазначено, що 28 січня 2019 року старшим державним виконавцем Хорошівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Шамраєм Є.В. в межах виконавчого провадження № 56904203 з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області про сплату боргу № Ф-14149-17У від 14.11.2017 було винесено постанову про арешт коштів боржника - ОСОБА_1. Необхідність забезпечення позову позивач мотивує тим, що арешт коштів на його рахунках паралізує його підприємницьку діяльність, заподіє шкоду його інтересам та призведе до матеріальних втрат. Крім того зазначає, що подання ним позову до суду та відкриття провадження в адміністративній справі № 240/5934/18 не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, а тому у випадку задоволення його позову до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання вимоги № Ф-14149-17У від 14.11.2017 такою, що не підлягає сплаті, він буде змушений повторно звергатися до суду з питанням повернення стягнених з нього коштів.

Таким чином, враховуючи обставини справи та ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів підприємця, а також з метою відвернення негативних наслідків для його підприємницької діяльності, ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та приєднаними до неї документами, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності. Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду без вжиття заходів задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглянувши заяву про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд приходить до висновку про наявність достатніх та обґрунтованих правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в Хорошівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження № 56904203 з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області № Ф-14149-17У від 14.11.2017 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу перед Державною фіскальною службою України в розмірі 125076,79 гривень.

З доданої до заяви про забезпечення позову копії постанови вбачається, що 28 січня 2019 року старшим державним виконавцем Хорошівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Шамраєм Є.В. в межах виконавчого провадження № 56904203 було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на готівкові кошти ОСОБА_1, що містяться на рахунках: 300335 АТ "Райфайзен Банк Аваль" НОМЕР_1 UAH; 380805 АТ "Райфайзен Банк Аваль" у м.Києві НОМЕР_2 UAH; 311744 Житомир РУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Житомир НОМЕР_3 UAH; 311744 Житомир РУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Житомир НОМЕР_4 UAH; 311744 Житомир РУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Житомир НОМЕР_5 USD; 311744 Житомир РУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Житомир НОМЕР_6 EUR; та всіх інших відкритих рахунках, а також на рахунки, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що місяться на рахунках накладення арешту та/або звернення на які заборонено (а.с.198).

В контексті наведеного суд зазначає, що відкриття виконавчого провадження №56904203 з виконання вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області № Ф-14149-17У від 14.11.2017 про сплату боргу, яка є предметом оскарження в даній справі та накладення арешту на кошти ОСОБА_1, зумовлює примусове виконання такої вимоги та тягне за собою інші наслідки, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016. Вказане, в свою чергу, може призвести до негативних фінансових наслідків для позивача у вигляді стягнення не лише суми боргу, яка є спірною, а й витрат виконавчого провадження у вигляді виконавчого збору.

Таким чином запропоновані позивачем заходи забезпечення позову стосуються предмету позову і є співмірними з позовними вимогами.

Також судом приймається до уваги і те, що ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" не містить таких підстав для зупинення виконавчого провадження, як оскарження позивачем оспорюваної вимоги у судовому порядку, а тому зупинення стягнення за оспорюваною вимогою (виконавчим документом) можливе лише шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону №1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною 1 статті 35 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1,4,6,8,11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Наведені фактичні обставини дають суду підстави для висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, внаслідок вчинення державними виконавцями виконавчих дій на підставі оскаржуваної вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області № Ф-14149-17У від14.11.2017 про сплату боргу, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на наведене та враховуючи відсутність у Законі України "Про виконавче провадження" механізму зупинення виконання вказаної вимоги до ухвалення судового рішення по суті, суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про забезпечення позову та відповідно до п.1 ч.2 ст.150, ч.1 ст. 151 КАС України приходить до висновку про необхідність зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області № Ф-14149-17У від14.11.2017 про сплату боргу в сумі 125076,69 гривень - до набранням законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №240/5934/18.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Задовольнити заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області № Ф-14149-17У від14.11.2017 про сплату боргу в сумі 125076,69 гривень - до набранням законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №240/5934/18.

Негайно надіслати примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суддя І.Е.Черняхович