Справа № 500/2674/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2674/18

26 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кухар О.Л.;

позивача: ОСОБА_1;

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: Сторчак О.З.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання роботодавцем трудового законодавства в частині оформлення трудових договорів з найманими працівниками за місцем здійснення діяльності платника податків ФОП ОСОБА_1 Управлінням Держпрації у Тернопільській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ТР 2019/19-00-13-06/НОМЕР_1 13 вересня 2018 року. Позивач вказує, що дана постанова є незаконною та підлягає до скасування, оскільки трудових відносин між нею та ОСОБА_5 не було і вона лише навчала її техніці масажу, про що надавали пояснення під час проведення перевірки і що підтверджується договором про надання послуг.

Ухвалою судді від 24.12.2018 року відкрито провадження в адміністративній справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 24.01.2019 року о 10:00 год.

11.01.2019 року представник Управління Держпраці у Тернопільській області подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що під час документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання роботодавцем трудового законодавства в частині оформлення трудових договорів з найманими працівниками за місцем здійснення діяльності платника податків ФОП ОСОБА_1 встановлено, що в приміщенні масажної студії "САГА" за адресою м.Тернопіль, вул..Шпитальна,12, процедуру масажу здійснювала ФОП ОСОБА_1 та працівник ОСОБА_5, проте трудової угоди між позивачем та ОСОБА_5 під час перевірки не пред'явлено. Вказав, що станом на 27.08.2018 року, згідно відомостей ГУ ДФС у Тернопільській області, від ФОП ОСОБА_1 не надходили повідомлення про прийняття працівників на роботу, чим порушено ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України. Рекомендованим листом від 06.09.2018 року позивача було повідомлено про розгляд справи, на який ФОП ОСОБА_1 прибула, проте для спростування виявлених порушень жодних інших документів не надала, відтак уповноваженою посадовою особою прийнято постанову про накладення штрафу №ТР 2019/19-00-13-06/НОМЕР_1 від 13.09.2018 року. Також у відзиві на адміністративний позов, представник відповідача зазначив, що договір про надання послуг від 07.08.2018 року, який позивач додала до позовної заяви, під час проведення перевірки та під час розгляду справи їм не був наданий. Також вказав, що ОСОБА_5 має посвідчення №110 від 05.02.2018 року про те, що вона закінчила курси класичного масажу з елементами нетрадиційної медицини, відтак, на його думку, вправі бути найманим працівником.

Ухвалами суду від 24.01.2019 року, 07.02.2019 року, в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати розгляд даної справи було відкладено.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року, в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі залучено Головне управління ДФС у Тернопільській області , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено розгляд справи до 10:30 год. 26.02.2019 року.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Додатково вказали, що одразу після перевірки позивач телефонувала до Головного управління ДФС у Тернопільській області та запитувалася чи необхідні їм ще будь-які документи, які вона може їм надати, однак їй повідомили, що документів наданих під час перевірки достатньо.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві на адміністративний позов, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, причин неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та пояснення свідків, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області як платник податків.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює діяльність із забезпечення фізичного комфорту (96.04).

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 13.08.2018 року №1572 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки" та направлення на перевірку від 13.08.2018 року №2677, з метою здійснення контролю за дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період з 05.03.2018 року по 17.08.2018 року за адресою: м.Тернопіль, вул. Шпитальна,12, масажна студія "САГА".

В ході даної перевірки працівниками контролюючого органу встановлено порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю, а саме, використання праці найманого працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому кабінетом Міністрів України.

Працівниками контролюючого органу під час проведення перевірки встановлено, що 13.08.2018 року о 18:30 год. процедуру масажу здійснювала ФОП ОСОБА_1 та працівник, у яких було відібрано пояснення. Згідно наданого пояснення ОСОБА_5, вона навчається масажу у ФОП ОСОБА_1, період її перебування в масажній студії 08.08.2018 року з 12:00 год. до 13:00 год. та 13.08.2018 року з 18:20 год. до 19:30 год., заробітної плати вона не отримувала. У надану поясненні ФОП ОСОБА_1 підтвердила надану інформацію ОСОБА_5. Трудова угода між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до перевірки не пред'явлено, станом на 27.08.2018 року, згідно відомостей ГУ ДФС у Тернопільській області, від ФОП ОСОБА_1 не надходили повідомлення про прийняття працівників на роботу.

Результати даної перевірки оформлено актом про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання роботодавцем вимог законодавства по укладанню трудових договорів з найманими особами за період з 05.03.2018 року по 17.08.2018 року.

Даний акт разом із матеріалами перевірки Головне управління ДФС у Тернопільській області направило до Управління Держпраці у Тернопільській області для прийняття рішень згідно чинного законодавства.

ОСОБА_1 №3053/01-05-12.318 Управління Держпраці у Тернопільській області повідомило ФОП ОСОБА_6 про розгляд справи про накладення фінансових санкцій.

Начальник Управління Держпраці у Тернопільській області розглянувши акт документальної позапланової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Тернопільській області від 27.08.2018 року №2019/19-00-13-06/НОМЕР_1 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №2019/19-00-13/НОМЕР_1 у розмірі 111690,00 грн.

Не погодившись із даною постановою позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Також, в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_5, головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_7 та головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_8.

Із показів свідка ОСОБА_5 слідує, що працівниками контролюючого органу під час проведення перевірки про документи, які б підтверджувала підставу її перебування у масажному кабінеті у неї не запитували, а запропонували їй написати пояснення про причину її перебування. ОСОБА_5 пояснила інспекторам, що навчається техніці масажу також вказала, що навчалася згідно договору про надання послуг з 07.08.2018 року по 07.10.2018 року за що сплачувала 800.00 грн. в місяць, кошти за навчання сплачувала власноручно.

Із показів свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_8 слідує, що при перевірці за місцем розташування студії масажу позивачки перебувала ОСОБА_5, їй було запропоновано покликати позивачку. Ознайомившись із наданими документами на перевірку ФОП ОСОБА_1 допустила їх до її проведення. В ході проведення перевірки вони відібрали пояснення. ОСОБА_5 вказала, що вона навчається масажу, ФОП ОСОБА_1 це підтвердила. Додаткових документів під час перевірки не надавалося так як в них не було потреби, оскільки згідно відомостей програми АІС "Податковий блок" у ФОП ОСОБА_1 не було виду діяльності "навчання". Щодо оплати за навчання не з'ясовували, документи на підтвердження факту навчання не витребовувалися. Висновок про наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зробили, в тому числі тому, з огляду на те, що остання перебувала в приміщенні масажного кабінету в робочому халаті.

Із показів свідка головного державного ревізора-інспектора ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_7 слідує, що під час проведення перевірки вони попросили надати пояснення, інші документи не витребовувалися, а відповідачем не надавалися. ОСОБА_5 пояснила, що вона навчається техніці масажу і що її чекає людина. Повідомлення про прийняття на роботу не було, у основному виді економічної діяльності позивачки КВЕД не зазначено "навчання".

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 5 пункту 4 Положенням про Управління, у новій редакції від 03.08.2018 р. №84, відповідно до покладених на нього завдань, прямо передбачено здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Основним завданням Управління, згідно Положення, є реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до вимог частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України).

Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повноваження Управління Держпраці передбачені Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509, із внесеними змінами від 03.02.2016 р. №55 (далі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення".

У відповідності до Порядку №509, штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Нормами статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з частиною 1 статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Як зазначено в акті перевірки та в оскаржуваній постанові, позивачем, у порушення вимог частин 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, фактично допущено працівницю ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

При цьому, у акті перевірки працівниками контролюючого органу зазначено, що згідно наданого пояснення ОСОБА_5, вона навчається масажу у ФОП ОСОБА_1, період її перебування в масажній студії 08.08.2018 року з 12:00 год. до 13:00 год. та 13.08.2018 року з 18:20 год. до 19:30 год., заробітної плати вона не отримувала. У надану поясненні ФОП ОСОБА_1 підтвердила надану інформацію ОСОБА_5.

Також, з пояснень свідків вбачається, що висновок про наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 працівники контролюючого органу зробили з огляду на те, що остання перебувала в приміщенні масажного кабінету в робочому халаті та тому, що у основному виді економічної діяльності позивачки КВЕД не зазначено "навчання".

При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги договір про надання послуг від 07.08.2018 року (а.с.9-10) укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5, та акт наданих послуг від 31.08.2018 року (а.с. 8).

Відповідно до розділу першого даного договору, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послугу, передбачену цим договором, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу; під послугою у цьому договорі розуміються дії виконавця щодо надання освітньої послуги з навчання техніці та спеціальним прийомам класичного масажу та масажу по техніці «Гуаша»; послуга надається шляхом проведення виконавцем індивідуальних занять із замовником, починаючи з дати укладення цього договору, за графіком: протягом двох місяців щотижня, не рідше одного разу у тиждень протягом однієї години, (конкретний час визначається попередніми домовленостями Сторін) у приміщенні масажної студії «САГА» за адресою м. Тернопіль, вулю Шпитальна 12.

Згідно із розділом другим даного договору, документ, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний сторонами акт здачі - приймання наданих послуг.

Відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2018 року виконавець надав замовнику послуги відповідно до умов договору про надання послуг від 07 серпня 2018 року, а замовник прийняв надані послуги та сплатив за них 800,00 грн.

Факт відсутності трудових відносин між позивачкою та ОСОБА_5 підтверджується також показами свідків, які були надані в судовому засіданні.

Отже суд вважає, що під час перевірки інспекторами зроблено помилковий висновок, який зазначений у акті перевірки, про фактичне перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з позивачем лише на підставі припущень, які не підтверджені належними і допустимими доказами, та спростовуються матеріалами справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з позивачем відповідачем не надано.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Тернопільській області (46006, вул. Шпитальна, 7, м. Тернопіль, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області задовольнити.

Скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 вересня 2018 року № ТР 2019/19-00-13-06/НОМЕР_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1116 (одна тисяча сто шістнадцять) грн 90 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2019 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.