Справа № 200/12029/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 р. Справа№200/12029/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: 87041, Донецька область, с. Кирилівка, вул.. Миру, буд. 47) до Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області (юридична адреса: 87040, Донецька область, с. Кальчик, пров. Вокзальний, буд.2, ) про визнання протиправними дії, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

-визнати протиправними дії голови Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, що виявилися у відмові позивачу у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів;

-зобовязати голову Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів;

-звільнити від сплати судового збору на підставі п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року відкрито провадження по справі та призначена підготовче засідання на 27 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 2 7 грудня 2018 року підготовче засідання було відкладено на 23 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2019 року підготовче засідання було відкладено на 07 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 20 лютого 2019 року.

Нормами частини третьої статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до наказу №1285-с від 15.05.2018 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надало позивачу учаснику бойових дій дозвіл на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянку 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого сілянського господарства. Зазначив, що 31.05.2018 року звернувся до землевпорядної організації ТОВ «ЦЕГЗ» для виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, після чого звернувся до голови Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області із заявою про надання підпису з печаткою у проекті землеустрою. Зауважив, що 23.10.2018 року отримав відповідь про відмову у погодженні проекту землеустрою, так як відповідно до рішення сільської ради від 12.10.2018 року №VI/116-756 місцеві депутати підтримали рішення громади проти передачі земель, запланованих до громадських пасовищ, у власність громадянам. Вважає протиправною таку відмову, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, просив позов задовольнити повністю.

Позивач також зауважив, що норами статті 118 ЗК України визначені виключні підстави для відмови органу місцевого самоврядування у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач, 18 грудня 2018 року через відділ документообігу та архівної роботи суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при ознайомленні з проектом землеустрою було виявлено, що ОСОБА_1 отримав дозвіл на розробку проекту із земель сільськогосподарського призначення, які на обліку в сільській раді рахуються як громадські пасовища. Наголосив, що до теперішнього часу землі громадських пасовищ у власність чи користування не надавались нікому та ніколи. Ситуація, що склалась під час звернення позивача потребувала одноособового рішення голови сільської ради, але так як питання стосувалось інтересів громади, було прийнято рішення про проведення громадських зборів.

На громадських зборах, 25.09.2018 року громадяни, що мають у власності земельні частки (паї), одноголосно виступили проти передачі земель, запланованих до громадських пасовищ, у приватну власність громадян. На черговій сесії Кальчицької сільської ради рішенням від 12.10.2018 р. № №VI/116-756 протокол громадських зборів було розглянуто та підтримано рішення громади виступити проти передачі у власність громадянам земельних ділянок за рахунок громадських пасовищ.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії МВ № 051371 /а.с.9/.

Відповідно до довідки від 01.09.2018 року № 4837 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, позивач в період з 26.11.2015 року по 04.07.2016 року, з 03.08.2016 року по 31.08.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення антитерористичної операції сектор «М» м. Маріуполь Донецької області.

Нормами статті 14 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлені пільги для учасників війни, зокрема, першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом (пункт 13 частини першої статті 14).

Відповідно до Наказу від 15.05.2018 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області надало ОСОБА_1 дозвіл на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів. Орієнтовний розмір земельної ділянку 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого сілянського господарства.

Так, 31.05.2018 року між ОСОБА_1 як замовником та ТОВ «Центр експертно-геодезичного забезпечення» як виконавцем укладено договір № 10650-з, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт: розробки проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого сілянського господарства.

На виконання договору ТОВ «Центр експертно-геодезичного забезпечення» було виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.. ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів /а.с.11-39/.

ОСОБА_1, 29 серпня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про надання підпису з печаткою представника Кальчицької сільської ради у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності /а.с.41/.

Листом від 27.09.2018 року № 02-25/456 Кальчицькою сільською родою Нікольського рійону Донецької області було повідомлено позивача про наступне: було проведено громадські збори протокол яких необхідно винести на розгляд сесії депутатів Кальчицької сільської ради. Про остаточний результат буде повідомлено додатково /а.с.43/.

Листом від 23.10.2018 року № 02-25/512 Кальчицькою сільською родою Нікольського рійону Донецької області було повідомлено позивача про наступне: було проведено громадські збори, протокол яких винесено на розгляд сесії депутатів Кальчицької сільської ради. Відповідно до рішення сільської ради від 12.10.2018 р. №VI/116-756 підтримано рішення громади виступити проти передачі земель, запланованих до громадських пасовищ, у власність громадянам. Наразі погодження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки за рахунок вищезазначених земель неможливе /а.с.44, /.

Рішенням Кальчицької сільської ради від 12.10.2018 року вирішено:

-протокол громадських зборів від 25.09.2018 р. прийняти до розгляду. підтримати рішення громади виступити проти передачі земель, запланованих до громадських пасовищ, у власність громадянам.

- звернутись до відділу Держгеокадастру у Нікольському районі щодо сприяння у недопущенні передачі у власність громадянам земельних ділянок за рахунок громадських пасовищ.

- контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань розвитку сільськогосподарського виробництва і регулювання земельних відносин (Яйленко) /а.с. 60-63/.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

За змістом статті 13 Конституції України, земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання регулювання земельних відносин вирішуються сільськими, селищними та міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях.

Згідно зі статтею 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України, міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

За частиною 1 статті 35 Земельного кодексу України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно статті 14 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (учасникам антитерористичної операції) надано першочергове право на забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Розпорядженням Кабінету ОСОБА_2 України від 19.08.2015 року за № 898, зобов`язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити (зарезервувати) земельні ділянки для відведення учасникам АТО та членам сімей загиблих учасників АТО і забезпечити першочерговий розгляд звернень учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок; органам місцевого самоврядування уряд також рекомендував розглядати в першочерговому порядку звернення учасників АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок.

Згідно пункту «в» та «г» частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Крім цього відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в ч. ч. 1-3 цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 Земельного Кодексу України)

Частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Положеннями ч. 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органам, зазначеним у ч. ч. 1-3 цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій".

На підставі частини восьмої статті 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Ураховуючи викладене, суд зауважує, що процедура погодження проекту землеустрою передбачає перевірку цього проекту на відповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації та прямо встановлює обов'язок компетентного органу здійснити одночасну перевірку дотримання всіх указаних вимог розробником проекту, і саме на цій стадії відповідний орган має повноваження відмовити в погодженні проекту землеустрою з наданням часу його розробнику на усунення визначеного вичерпного переліку недоліків проекту.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що Земельний кодекс України визначає чіткий алгоритм розгляду заяв громадян для передачі земельної ділянки у власність особа звертається до відповідних органів із заявами для погодження проекту землеустрою, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 122 органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого погодження чи дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови у відповідності до закону.

Як убачається з матеріалів справи, 23.10.2018 року позивач отримав відповідь про відмову у погодженні проекту землеустрою з посиланням на рішення сільської ради від 12.10.2018 року №VI/116-756 в якому місцеві депутати підтримали рішення громади проти передачі земель запланованих до громадських пасовищ у власність громадянам. Тобто, як було встановлено раніше, не у визначений законом спосіб.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість предявленого позову.

При цьому, суд відповідно до положень статті 6 КАС України при розгляді даної справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З аналізу норм статей 5, 245 КАС України також вбачається, що захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов'язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов'язання вчинити певні дії.

За таких обставин, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.

Позивач на підставі положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, тому, відповідно до положень статті 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не розглядається.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 287, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: 87041, Донецька область, с. Кирилівка, вул.. Миру, буд. 47) до Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області (юридична адреса: 87040, Донецька область, с. Кальчик, пров. Вокзальний, буд.2, ) про визнання протиправними дії, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії голови Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, що виявилися у відмові ОСОБА_1 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів;

Зобовязати голову Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області повторно розглянути заяву позивача про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (адреса: 87041, Донецька область, с. Кирилівка, вул.. Миру, буд. 47) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області, за межами населених пунктів з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 04 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.