Справа № 0440/6782/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2019 року Справа № 0440/6782/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
секретаря судового засідання Максименко Е.М.,
представників позивача Карпова В.Ю., Коваленка О.М.,
представника відповідача Никитенка Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Релігійної організації «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Дніпро (ж/м Лівобережний)» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.
Усною ухвалою суду продовжено підготовче провадження на 30 днів.
В судовому засіданні 13.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10.01.2019 року.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, зазначаючи, що земельні ділянки, які належать позивачу на праві вланості, не підлягають оподаткуванню земельним податком, оскільки використовуються виключно для забезпечення діяльності релігійних організацій; об'єкти нерухомості, що перебувають у власності позивача, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, починаючи з 01.07.2015 року, оскільки використовуються виключно для забезпечення статутної діяльності, а саме: для проведення богослужінь, релігійних обрядів та біблейського навчання. Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що об'єкти нерухомості, що перебувають у власності позивача, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, релігійна організація не зобов'язана подавати податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
04.10.2018 року представником позивача надано суду заяву з додатковим обґрунтуванням позовних вимог, в якій зазначено, що основним джерелом фінансування позивача, як релігійної громади, є пожертвування віруючих, з яких сума податкових зобов'язань має бути погашена у випадку відмови у задоволенні позову. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є нічим іншим як втручання у права позивача як релігійної громади, так і віруючих, протиправне винесення відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння позивачем своїм майном, що порушує статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
15.11.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що Релігійній організації «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Дніпро (ж/м Лівобережний)» на праві приватної власності належать об'єкти нерухомого майна - житлові будинки (домоволодіння), об'єкти житлової нерухомості, призначення яких постійне проживання, а не використання для забезпечення статутної діяльності релігійних організацій. Відповідно до договорів купівлі-продажу, Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу належать на правах приватної власності земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оскільки позивач є платником зазначених податків, перевіркою встановлено неподання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2018 роки.
30.11.2018 року представником позивача надано суду відповідь на відзив на адміністративний позов з викладенням позиції, аналогічної доводам, викладеним в позовній заяві.
11.12.2018 року представником відповідача надано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що факт належності позивачу об'єктів житлової нерухомості, призначення яких постійне проживання, підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 20.04.2018 року №2340-п, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Релігійної організації «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Дніпро (ж/м Лівобережний)» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по теперішній час, з питання дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по теперішній час.
Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки, про:
- наявність у позивача земельних ділянок за адресами: м. Дніпро, вул. Звенигородська, 47; м. Дніпро, вул. Ватутіна, 10; Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пров. Новомосковський, 7; Дніпропетровська область, м. Тернівка, пров. Лесі Українки, 8, - з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а не є наданими у безстрокове володіння і користування релігійним організаціям України, статути, положення яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;
- наявність у позивача житлових будинків (домоволодінь), об'єктів житлової нерухомості, призначення яких постійне проживання, а не використання для забезпечення статутної діяльності релігійних організацій;
- неподання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1.1 Статуту, прийнятого 06.09.2016 року на загальних зборах Релігійної організації «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Дніпро (ж/м Лівобережний)» та погодженого 07.09.2016 року з Релігійною організацією «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», Релігійна організація «Релігійна громада Свідків Єгови в м. Дніпро (ж/м Лівобережний)» є добровільним об'єднанням віруючих, заснованим з метою спільного задоволення релігійних потреб та поширення віри Свідків Єгови.
Пунктом 2.1 Статуту, зокрема, визначено, що метою діяльності громади є організація та проведення богослужінь.
На підставі п. 2.2 Статуту, діяльність громади полягає у проведенні заснованого на Біблії християнського служіння, як частини покоління Свідків Єгови, яке включає:
- 2.2.1 проведення богослужінь та релігійних обрядів відповідно до чинного законодавства України;
- 2.2.5 спорудження і ремонт культових будинків (Залів Царства) та інших будівель для власних потреб, а також оренда приміщень і споруд для досягнення статуних цілей, згідно з чинним законодавством;
- 2.2.6 надання відповідно до потреб приміщень, безкоштовоного житла, матеріального забезпечення добровільним релігійним служителям релігійної конфесії Свідків Єгови.
Відповідно до п. 5.3 Статуту громада може набувати права власності на будь-яке рухоме та нерухоме майно, а також бути його користувачем, відповідно до чинного законодавства та своїх статутних завдань.
З аналізу Статуту, судом встановлено, що метою діяльності позивача є проведення богослужінь та релігійних обрядів.
Статутом, також, передбачено використання у своїй діяльності (проведення богослужінь та релігійних обрядів) нерухомого майна та земельних ділянок.
З наданих суду копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відомо, що позивачу на праві приватної власності належать земельні ділянки та житлові будинки (домоволодіння) за адресами: м. Дніпро, вул. Звенигородська, 47; м. Дніпро, вул. Ватутіна, 10; Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, пров. Новомосковський, 7; Дніпропетровська область, м. Тернівка, пров. Лесі Українки, 8 - з цільовим призначенням земельних ділянок - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. №2755-IV (далі - ПК України).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки регулюється ст. 266 ПК України.
Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Законом України від 14.05.2015 року № 420-VIII "Про внесення зміни до статті 266 Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування нерухомості релігійних організацій" внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, які набрали чинності з 01.07.2015 р.
Так, відповідно до п.п. "и" п.п. 266.2.2 п. 266 ст. 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об'єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність.
Тобто, у зв'язку зі змінами, внесеними до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, релігійні організації - власники об'єктів нерухомості, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, та використовуються виключно для забезпечення їхньої статутної діяльності, включаючи ті, в яких здійснюють діяльність засновані такими релігійними організаціями добродійні заклади (притулки, інтернати, лікарні тощо), крім об'єктів нерухомості, в яких здійснюється виробнича та/або господарська діяльність, з 01.07.2015 р. втратили статус платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Суд звертає увагу, що норма пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не містить вказівку на об'єкти житлової чи об'єкти нежитлової нерухомості, вказана норма поширюється на всі об'єкти нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій та використовуються виключно для забезпечення статутної діяльності.
В ході судового розгляду справи відповідач не надав до суду докази на підтвердження того, що позивач використовує нерухоме майно не для забезпечення статутної діяльності.
Крім того, Статутом позивача передбачено використання у своїй діяльності - проведення богослужінь та релігійних обрядів - нерухомого майна та земельних ділянок без зазначення їх цільового призначення.
Отже, на думку суду, з 01.07.2015 р. позивач втратив статус платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 37.1 та 37.2 ст. 37 ПК України встановлено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.
Згідно п. 37.3 ст. 37 ПК України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми ПК України, суд приходить до висновку, що у позивача з 01.07.2015 р. припинився обов'язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що є одночасним звільненням від сплати раніше самостійно узгодженої суми податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відтак, на переконання суду, припинення податкового обов'язку сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не може бути підставою для застосування будь-яких штрафних санкцій.
Відповідно до статей 269 та 270 ПК України платниками податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі. Об'єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Частиною 2 ст. 92 Земельного кодексу України передбачено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.
Згідно з пп. 283.1.8 п. 283.1 ст. 283 ПК України не сплачується земельний податок за земельні ділянки, надані для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення діяльності релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку.
З аналізу вказаних норм, судом встановлено, що земельний податок не сплачується не лише для будівництва та обслуговування культових споруд, а й для будівництва та обслуговування інших будівель, необхідних для забезпечення діяльності релігійних організацій України.
Відповідні норми спростовують, також, твердження відповідача, що не підлягають оподаткуванню земельним податком лише земельні ділянки надані у безстрокове володіння і користування релігійним організаціям.
Отже, земельні ділянки, які належать на праві власності позивачу не підлягають оподаткуванню земельним податком, оскільки використовуються для забезпечення діяльності регілійної організації.
Відповідно до п.49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
З встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що оскільки об'єкти нерухомості, що перебувають у власності позивача не є об'єктом оподаткування, релігійна організація не зобов'язана подавати податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Аналогічна правова позиція наведена в офіційному роз'ясненні Державної фіскальної служби України, що розміщена на сайті Державної фіскальної служби України.
З огляду на наведене, суд вважає, що контролюючим органом у визначений законом спосіб та порядок не доведено факт порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та земельного податку, обов'язок щодо сплати яких у позивача відсутній.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, надав суду відповідні докази щодо неправомірності прийняття відповідачем оспорюваних податкових повідомлень-рішень.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровської області.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.01.2019 року.

Суддя О.В. Врона