Справа № 0440/5174/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5174/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року (суддя Павловський Д.П.) у справі №0440/5174/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області взяти її на облік, як пенсіонера та здійснити запит архівної пенсійної справи або відновити її.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що до липня 1998 року вона проживала в м. Білій Церкві, де отримувала пенсію за віком. У зв'язку з виїздом на постійне проживання до Ізраїлю, її було знято з обліку як одержувача пенсії з припиненням виплати останньої. У червні 2017 року позивачка через свого представника звернулась до Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області зі заявою про поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 року в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни. Проте, рішенням Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 було відмовлено. Вказане рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку, за результатами розгляду якого постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.11.2017 р. по справі № 208/3426/17, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.05.2018 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому, позивач зазначав, що вказані судові рішення обгрунтовані не визначенням Пенсійним фондом України підпорядкованості вирішення питання щодо розгляду її звернення до Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області. З огляду на це, з метою визначення підпорядкованості вирішення питання взяття її на облік та поновлення виплати їй пенсії, позивач звернулася до Департаменту пенсійного забезпечення ПФУ, який ухилився від визначення територіального органу ПФУ. Також, листом ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 24.05.2018 р. у повторному розгляді заяви ОСОБА_1 було відмовлено. Позивач вказує на те, що такі дії відповідача порушують її право на соціальний захист, відсутність законодавчо встановленого порядку подання громадянами України заяв про призначення, поновлення (перерахунок) пенсії у випадку постійного проживання за межами України не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на встановлений Конституцією України соціальний захист.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року позов задоволено. Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції фактично виходив з того, що позивач має право на пенсійне забезпечення, але таке право останньою не може бути реалізовано у зв'язку з тим, що вона не перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України. Вказавши на те, що не врегулювання на законодавчому рівні питання щодо поновлення виплат раніше призначених пенсій особам, які постійно проживають за межами України, не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захисту, суд першої інстанції вказав на те, що відповідачем було неправомірно відмовлено у прийнятті на облік позивача як пенсіонера.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не зверталася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про прийняття її на облік, а отже це питання повноважним органом не вирішувалося. Крім цього, скаржник звертає увагу на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено у поновленні пенсійних виплат, у зв'язку з чим прийняття її на облік не буде підставою для поновлення виплати пенсії. Також відповідач звертає увагу на те, що позивач мала останнє місце проживання в м.Біла Церква та ніколи не перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, а оскільки позивачем не було надано доказів зміни її місця проживання, то у відповідача відсутні підстави для прийняття її на облік.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що до липня 1998 р. ОСОБА_1, проживала в АДРЕСА_1 отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим її знято з обліку, як одержувача пенсії та виплату пенсії припинено.

15.06.2017 р. представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2 особисто звернувся до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України) із заявами про взяття на облік, витребування архівної пенсійної справи, перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Рішенням Кам'янського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області № 19 від 20.06.2017 р. у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 заява подається пенсіонером особисто за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. За документами, наданими для поновлення пенсії, не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України.

Вказане рішення було оскаржено позивачем до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська, постановою якого від 20.11.2017 р. по справі №208/3426/17, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.05.2018 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За наслідками розгляду справи №208/3426/17 судом апеляційної інстанції зроблено висновок про наявність у позивача права на поновлення виплати пенсії за віком незалежно від того, що остання постійно проживає в Ізраїлі. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що заява про поновлення виплати пенсії може бути подана пенсіонером за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії, а оскільки ОСОБА_1 не перебувала на обліку у Кам'янському об'єднаному управлінню ПФУ Дніпропетровської області, то їй правомірно було відмовлено у поновлені пенсійних виплат.

Оскільки, діючим законодавством України не визначено порядку звернення та взяття на облік територіальними органами ПФУ громадян, що постійно проживають за межами України, 17.04.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та просила визначити повноважний територіальний орган Пенсійного фонду України для вирішення питання взяття її на облік та поновлення виплати їй пенсії.

Проте, відповіддю від 07.05.2018 р. за вих. № 9873/Ч-11 Департамент пенсійного забезпечення ПФУ посилаючись на норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) зазначив, що заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника безпосередньо до відповідного управління ПФУ за місцем проживання (реєстрації) заявника, а заява про поновлення виплати пенсії - за місцем перебування на обліку одержувача пенсії. При цьому, Департамент пенсійного забезпечення ПФУ зазначено, що іншого чинним законодавством не передбачено.

Тобто, ПФУ фактично не було вирішено питання щодо взяття позивача на облік з метою поновлення пенсійних виплат.

Таким чином, хоча судовим рішенням, яке набрало законної сили і було визначено право ОСОБА_1 на поновлення виплати пенсії за віком, але таке право останньою не може бути реалізовано у зв'язку з відсутністю законодавчо визначено порядку взяття на облік територіальними органами ПФУ громадян, що постійно проживають за межами України. При цьому, вжитими позивачем заходами (звернення до ПФУ) вказане питання не було вирішено.

З цих підстав ОСОБА_1 через свого представника 14.05.2018 р. звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як правонаступника Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, із заявою щодо повторного розгляду її заяв від 15.06.2017 р. Проте, листом № А7906-18 від 24.05.2018р. відповідач повідомив про відсутність підстав для повторного розгляду заяв від 15.06.2017р.

Неможливість вирішення питання щодо реалізації права на поновлення пенсії у позасудовому порядку, через органи, які наділені відповідними повноваженнями, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до суду, в якому просить зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області взяти її на облік, як пенсіонера та здійснити запит архівної пенсійної справи або відновити її.

Суд першої інстанції, встановивши підстави звернення ОСОБА_1 із цим позовом до суду, правильно виходив з того, що згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1058-IV загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. визнано не конституційними положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які втратили силу з дати прийняття вказаного рішення.

Зокрема, у рішенні зазначено, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного рішення звернуто увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

З дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Разом з цим, законодавцем, на виконання рішення № 25-рп/2009, не було вирішено суттєві питання, зокрема щодо визначення територіальних органів ПФУ до повноважень яких належить здійснення обліку та виплати пенсії вказаній категорії громадян.

В той же час, як правильно зазначив суд першої інстанції, не врегулювання на законодавчому рівні питання щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії громадянам України, що виїхали на постійне місце проживання до інших країн та не мають місця проживання (реєстрації) на території України, не може бути перешкодою для реалізацією такими громадянами України права на поновлення пенсійних виплат.

Встановивши зазначені обставини справи, які свідчать про те, що по-перше: позивач має право на поновлення пенсійних виплат; по-друге: вказане право не може бути реалізовано у зв'язку із незнаходженням позивача на обліку в територіальних органах ПФУ (що, зокрема встановлено рішенням суду апеляційної інстанції у справі №208/3426/17, яке є остаточним); в-третє, на законодавчому рівні не врегульовано питання щодо визначення територіальних органів ПФУ до повноважень яких належить здійснення обліку та виплати пенсії вказаній категорії громадян, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову саме у такий спосіб, який в ньому визначений, оскільки іншої можливості для захисту порушено права позивача не існує.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а згідно частини 4 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, враховуючи конституційне право позивача на соціальний захист, реалізацію якого не можуть забезпечити уповноважені на це державні органи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не зверталася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про прийняття її на облік, а отже це питання повноважним органом не вирішувалося.

З такими аргументами відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується з тих підстав, що ОСОБА_1 через свого представника 14.05.2018 р. звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як правонаступника Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, із заявою щодо повторного розгляду її заяви від 15.06.2017р. При цьому, заява від 15.06.2017р. стосувалася саме взяття на облік територіальним органом ПФУ (а.с.8). Проте, листом № А7906-18 від 24.05.2018р. відповідач повідомив про відсутність підстав для повторного розгляду заяв від 15.06.2017р. (а.с.14).

Безпідставним суд апеляційної інстанції вважає і посилання відповідача на судові рішення у справі №208/3426/17, якими ОСОБА_1 відмовлено у поновлені виплати пенсії. Так, суть прийнятих рішень саме і свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на поновлення пенсії, але таке право не може бути реалізовано з тих підстав, що позивач не перебуває на обліку в територіальних органах ПФУ.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено рішення та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі №0440/5174/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01.03.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк