Справа № 0440/6910/18
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2019 року Справа № 0440/6910/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 Грінченко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_3;
зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_3, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, наступні періоди роботи:
з 24.06.1991р. по 30.08.1991р. (2 місяці06 днів), на посаді "підземний робітник гірничий" в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля";
з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. (9 місяців 15 днів), на посаді "геолога" Відокремленому підрозділі шахтоуправління "Луганське" Державного підприємства "Луганськвугілля";
з 31.05.1994р. по 02.09.1996р. (2 роки 3місяці 2 дні), на посаді "геолог дільничий" в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля";
з 02.09.1996р. по 08.01.2008р. ( 11 років 4 місяці 6 днів), на посаді "картограф" в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля"(01.12.2005р. реорганізовано у Державне відкрите акціонерне товариство "Шахта ім.Артема" - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії "Луганськвугілля");
з 08.01.2008р. по 01.03.2010р. (2 роки 1 місяць 20 днів), на посаді "геолог дільничий" в Державному відкритому акціонерному товаристві "Шахта ім.Артема" - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії "Луганськвугілля";
з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. (22 дні), на посаді "геолог" в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля";
з 07.03.2014р. по 30.07.2015р. (1 рік 4 місяці 23 дні), на посаді "головний геолог" в Державному відкритому акціонерному товаристві "Шахта ім.Артема" - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії "Луганськвугілля", загальний стаж роботи
ОСОБА_3 на посадах, стаж роботи по яких враховується в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, складає 22 роки 2місяці 15 днів;
зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах, з урахуванням наявного пільгового стажу на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення - 19 грудня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона отримала право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з чим подала відповідачу заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 . Однак у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах пенсійним органом було відмовлено через відсутність необхідного пільгового стажу, оскільки позивачем не були надані належні записи у трудовій книжці, довідки про підтвердження наявного трудового стажу, а також довідки та накази про атестацію робочого місця через знаходження підприємства на тимчасово окупованій території. Позивач вважає, що відмова відповідача безпідставна та необґрунтована, так як вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням періодів роботи відповідно до записів трудової книжки та довідок про підтвердження трудового стажу.
Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_3 має загальний стаж роботи 25 років 11 місяців 5 днів, в тому числі на роботах за Списком №1 - 1 рік 03 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Так, до пільгового стажу роботу неможливо зарахувати періоди роботи з 24.06.1991р. по 30.08.1991р., з 05.06.1992р. по 31.08.1992р., з 31.05.1994р. по 15.01.2014р., з 07.03.2014р.по 30.07.2015р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. в Відокремленому підрозділі шахтоуправління "Луганське" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля", оскільки позивачка надала трудову книжку та уточнюючі довідки, записи в яких завірені печаткою підприємств, що відносяться до території тимчасово непідконтрольній українській владі, а також надані довідки та копії наказів про атестацію робочого місця видані та завірені печаткою Луганської Народної Республіки. Таким чином, неможливо перевірити достовірність зазначеної у них інформації первинними документами та визначити особливий характер роботи позивачки. Просила у задоволенні позову відмовити.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанової О.В. від 17.09.2018р. прийнято до провадження адміністративну справу №0440/6910/18 та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до ГУ УПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно листа від 21.03.2018 року 93/03-05/19 пенсійний орган відмовив позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Відмова мотивована тим, що позивач має загальний стаж роботи 25 років 11 місяців 5 днів, в тому числі на роботах за Списком №1 7 років - 1 рік 03 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зарахувати до пільгового стажу роботу з 24.06.1991р. по 30.08.1991р., з 05.06.1992р. по 31.08.1992р., з 31.05.1994р. по 15.01.2014р., з 07.03.2014р.по 30.07.2015р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. в Відокремленому підрозділі шахтоуправління "Луганське" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" немає можливості, оскільки вказані підприємства розташовані на тимчасово окупованій території і видані ними та завірені їх печатками трудова книжка, уточнюючі довідки та інші первинні документи неможливо перевірити на достовірність зазначеної у них інформації та визначити особливий характер роботи позивачки.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року.
На час звернення до відповідача із заявою позивачка, яка народилась 11 червня 1971 року, досягла 46 років 6 місяців, що підтверджується копією паспорту.
Відповідачем визнано, що загальний стаж роботи позивачки складає 25 роки 11 місяців 05 днів, тобто стаж роботи позивачки відповідає вимогам пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідачем визнано стаж роботи позивачки за Списком №1 - 1 рік 03 місяці 27 днів.
Таким чином, предметом спору є незарахування відповідачем до спеціального стажу періоду роботи з 24.06.1991р. по 30.08.1991р., з 05.06.1992р. по 31.08.1992р., з 31.05.1994р. по 15.01.2014р., з 07.03.2014р.по 30.07.2015р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. в Відокремленому підрозділі шахтоуправління "Луганське" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля".
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Якщо ця інформація не відображена у трудовій книжці, то ці відомості підтверджуються уточнюючими довідками підприємства згідно з абз.1 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637.
Так, ОСОБА_3 при зверненні до пенсійного органу та суду надано трудову книжку, у якій наявні записи щодо її роботи, в тому числі з 24.06.1991р. по 30.08.1991р., з 05.06.1992р. по 31.08.1992р., з 31.05.1994р. по 15.01.2014р., з 07.03.2014р.по 30.07.2015р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. в Відокремленому підрозділі шахтоуправління "Луганське" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля".
Крім того, архів вказаних підприємств знаходиться на території Луганської області, тобто на території, яка тимчасово не контролюється українською владою, що дійсно унеможливлює здійснення перевірки даних про роботу позивача архівними документами.
При цьому, записи у трудовій книжці позивачки про роботу за спірний період є повними та чіткими.
Отже, саме записами у трудовій книжці позивачки підтверджується вказаний вище стаж її роботи, в тому числі спеціальний.
Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно положень ст.3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку - незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків - ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.
Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.
Крім того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, а ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:«1.Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».
Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).
Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
З огляду на викладене вбачається, що саме в такій особливій ситуації опинилася позивачка у цій справі, яка у спірний період працювала на шахті, архів якої на даний момент знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості надати необхідні документи.
На переконання суду, така вимога як надання довідки про пільгову роботу ОСОБА_3 за Списком №1 може бути визнана цілком виправданою в звичайній ситуації, оскільки формально вона базується на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та має на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці. Проте в ситуації позивача ця вимога становить дискримінаційне поводження по відношенню до осіб, які мають трудовий стаж на підприємствах, які залишилися на території, що на даний момент є тимчасово окупованою, адже такі особи навіть теоретично не можуть надати відповідні документи (як показує практика, навіть у тих випадках, коли ці особи надають відповідні документи, то органи пенсійного фонду не визнають їх легітимність), а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Отже, такі дії в указаній ситуації є явно непропорційними заявленій легітимній меті, а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи, які можуть підтвердити пільговий стаж позивачки, залишилися на окупованій території.
Отже, суд визнає як спеціальний стаж роботи позивачки з 24.06.1991р. по 30.08.1991р., з 05.06.1992р. по 31.08.1992р., з 31.05.1994р. по 15.01.2014р., з 07.03.2014р.по 30.07.2015р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.Артема" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. в Відокремленому підрозділі шахтоуправління "Луганське" Державного підприємства "Луганськвугілля"; з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. в Відокремленому підрозділі "Шахта ім.ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля". Таким чином, спеціальний стаж позивачки складає 22 роки 2місяці 15 днів, тобто у ОСОБА_3 наявний пільговий стаж, який дає право на пенсію на підставі п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Щодо посилання відповідача стосовно того, що до пільгового стажу не можуть бути зараховані деякі періоди роботи позивача через те, що записи у трудовій книжці, уточнюючі довідки та інші документи, що підтверджують стаж роботи позивача видані та завірені печатками підприємств, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі, а тому, такі документи є недійсними і не створюють правових наслідків, судом не приймаються, у зв'язку з наступним.
По-перше, відповідачем необґрунтовано необхідності в таких довідках з урахуванням наявності всіх записів в трудовій книжці.
По-друге, належних доказів їх недостовірності відповідачем не надано.
Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованій території України» №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Пунктом 4 Закону № 1207-VII передбачено, що встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року (справа «Кечко проти України») зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, ОСОБА_3.
з 24.06.1991р. по 30.08.1991р. (2 місяці 06 днів), на посаді «підземний робітник гірничий» в Відокремленому підрозділі «Шахта ім. Артема» Державного підприємства «Луганськвугілля»;
з 05.06.1992р. по 31.08.1992р. (2 місяці 26 днів), на посаді «геолога» в Відокремленому підрозділі «Шахта ім.Артема» Державного підприємства «Луганськвугілля»;
з 11.08.1993р. по 26.05.1994р. (9 місяців 15 днів), на посаді «геолога» в Відокремленому підрозділі шахтоуправління «Луганське» Державного підприємства «Луганськвугілля»;
з 31.05.1994р. по 02.09.1996р. (2 роки 3 місяці 2 дні), на посаді «геолог дільничий» в Відокремленому підрозділі «Шахта ім. Артема» Державного підприємства «Луганськвугілля»;
з 02.09.1996р. по 08.01.2008р. (11 років 4 місяці 6 днів), на посаді «картограф» в Відокремленому підрозділі «Шахта ім.Артема» Державного підприємства «Луганськвугілля» (01.12.2005р. реорганізовано у Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта ім. Артема» - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля»);
з 08.01.2008р. по 01.03.2010р. (2 роки 1 місяць 20 днів), на посаді «геолог дільничний», в Державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта ім. Артема» - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля»;
з 01.03.2010р. по 15.01.2014р. (З роки 9 місяців 15 днів), на посаді «головний геолог» в Державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта ім. Артема» - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля»; з 11.02.2014р. по 05.03.2014р. (22 дні), на посаді «геолог» в Відокремленому підрозділі «Шахта ім. XIX з'їзду КПРС» Державного підприємства «Луганськвугілля»;
з 07.03.2014р. по 30.07.2015р. (1 рік 4 місяці 23 дні), на посаді «головний геолог» в Державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта ім. Артема» - Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля», загальний стаж роботи ОСОБА_3 на посадах, стаж роботи по яких враховується в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, складає 22 роки 2 місяці 15 днів.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання зареєстроване за адресом: АДРЕСА_3, місце перебування зареєстроване за адресом: АДРЕСА_4), пенсію за віком на пільгових умовах, з урахуванням наявного пільгового стажу, на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення - 19 грудня 2017 року.
Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 лютого 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова