Справа № 263/7657/17
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/7657/17
Провадження №2-а/263/3/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2019 року містоМаріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценка П.І., за участю секретаря судового засідання Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2017 року звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради, просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Маріупольської міської ради від 25.01.2017 року №7/15-1144 про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0240 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування нежитлового приміщення магазину) по вул. Амурській, 2 в Приморському районі м. Маріуполя; зобовязати Маріупольську міську раду прийняти рішення про надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Амурській, 2 в Приморському районі м.Маріуполя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору поділу нерухомого майна від 18.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №977, йому належав житловий будинок з відповідними спорудами та прибудовами загальною площею 35,7 кв.м., що знаходились по вул. Амурській, 2 у м. Маріуполі, розташовувались на земельній ділянці Маріупольської міської ради, площею 0,0240 га кадастровий номер :005:0807. Він провів реконструкцію житлового будинку у нежитлову споруду (магазин) та здійснив введення обєкту до експлуатації шляхом реєстрації декларацій про початок будівельних робіт та про прийняття обєкту до експлуатації в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради. Після реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна - магазин по вул. Амурській, 2 у Приморському районі міста Маріуполя, він замовив викопіювання на вказану земельну ділянку та подав 10 серпня 2016 року до Маріупольської міської ради через Департамент адміністративних послуг міської ради клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Амурській, 2, площею 0,0240 га для обслуговування магазину. 30 серпня 2016 року отримав відповідь міської ради про те, що вказане питання знаходиться на розгляді Маріупольської міської ради та буде винесено на розгляд чергової сесії міської ради. Оскільки у місячний строк з моменту подання заяви Маріупольська міська рада не прийняла рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, то він уклав договір із землевпорядною організацією, про що листом від 14.09.2016 року повідомив орган місцевого самоврядування, на що отримав лист від 27.09.2016 року №П-622 про взяття його повідомлення до уваги. Маріупольська міська рада лише через пять місяців після подання заяви прийняла рішення від 25.01.2017 року №7/15-1144 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0240 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування нежитлового приміщення магазину) по вул. Амурській, 2 в Приморському районі міста. Зауваження Приморської районної адміністрації міської ради та зауваження юридичного департаменту міської ради від 31.10.2016 року №05/2440 не можуть бути законною підставою для відмови органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, оскільки ці зауваження не містять посилань на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам закону та іншим нормативно-правовим актам. Отже, рішення Маріупольської міської ради, яке він оскаржує, є незаконним та таким, що має бути скасоване.

Від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Юридичний департамент міської ради розглянув проект рішення та надав зауваження, на підставі яких рішенням Маріупольської міської ради від 25.01.2017 року № 7/15-1144 було встановлено, що правові підстави для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по вул. Амурській, 2 в Приморському районі міста громадянинові ОСОБА_1 відсутні. До того ж надані зауваження до проекту рішення головою Приморської районної адміністрації з підстав недотримання вимог містобудівного та земельного законодавства та відсутності правовстановлюючих документів на розміщене на земельній ділянці нерухоме майно.За змістом зауважень було проведено перевірку законності набуття права власності на нерухоме майно, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 протиправно, незаконно здобув право власності на нерухоме майно. Раніше була проведена комісійна нарада, за результатами якої 16.08.2016року були направлені листи до Міністерства юстицію України та Головного територіального управління юстиції на дії державного реєстратора для скасування незаконної реєстрації та було доручено підготувати позовну заяву про скасування права власності. У звязку з чим, було прийнято рішення про призупинення розгляду звернення щодо надання дозволу на розробку проект відводу земельної ділянки по вул. Амурській, 2 у Приморському районі ОСОБА_1, оскільки у провадженні Донецького окружного адміністративного суду знаходилась справа №805/3228/16-а за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення по справі про внесення змін до запису № 29096952 від 05.04.2016 року, на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно. На теперішній час відкрито касаційне провадження по даній справі, станом на 18.02.2019 року рішення не прийнято. Тобто, на момент розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою виник спір між Маріупольською міською радою та ОСОБА_1 про законність набуття права власності на нерухоме майно. У випадку надання дозволу на розробку проекту землеустрою до прийняття рішення по справі в окружному адміністративному суді, рішення Маріупольської міської ради суперечило діючому законодавству. Відтак, Маріупольська міська рада, з урахуванням знаходження спору у провадженні окружного адміністративного суду Донецької області до його вирішення не мала правових підстав розгляду даної заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою за адресою вул. Амурська, 2 у Приморському районі міста.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_4 надала суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що за постановою Донецького окружного адміністративного суду від 7.11.2016 року у справі №805/3228/16-а, відмовлено у задоволені адміністративного позову Маріупольської міської ради до Головного територіального правління юстиції Донецької області, Державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_1, про скасування рішення щодо внесення змін до запису №29096952 від 05.04.2016 року. Зміна права власності полягала у заміні загальної площі із 35,7 кв.м. на 360,4 кв.м. та житлової із 4,9 кв.м. на 133,4 кв.м. 13.06.2017 року ухвалою Донецького апеляційного адміністративного судувказану постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7.11.2016 року залишено без змін. Відповідно до положень ч. 1 ст. 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає силу з моменту її прийняття. Тож посилання у відзиві представника відповідача на те, що оскільки відкрите касаційне провадження та існує спір стосовно законності набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, то це є підставою для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Амурській, 2 у м.Маріуполі, є необґрунтованими. Відкриття касаційного провадження не зупиняє дію рішення суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили.

Позивач у судове засідання не зявився, його представник адвокат ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представники відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог на підставах, викладених у відзиві та наявних матеріалів справи.

З урахуванням ч.4 ст.229 КАС України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 на підставі договору про поділ нерухомого майна від 18.03.2016 року, реєстровий номер №974, виникло право власності на житловий будинок з відповідними спорудами та прибудовами житловою площею 4,9 кв.м., загальною площею 35,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Амурська, 2 та розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради Донецької області площею 0,0240 га, кадастровий номер :01:005:0807 (а.с.8).

Згідно з декларацією про готовність до експлуатації обєкта від 06.05.2016 року №ДЦ 27, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради зареєстрована реконструкція житлового будинку, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Амурська, буд.2, під будівлю магазину без зміни геометричних розмірів та поверховості, обєкт готовий до експлуатації. Загальна площа обєкта 360,4 кв.м. (а.с.9-11).

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, обєкт нерухомості, загальною площею 360,4 кв.м., розташований за адресою м. Маріуполь, вул. Амурська, буд.2, належить ОСОБА_1, номер запису про право власності: 13763489 від 18.03.2016 року, підстави внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 28818834 від 18.03.2016 року, приватний нотаріус ОСОБА_2 (а.с.12-13).

10.08.2016 року ОСОБА_1, звернувся до міського голови міста Маріуполя ОСОБА_6 із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки для передачі її в оренду для будівництва і обслуговування нежитлової будівлі магазину, який розташований за адресою м. Маріуполь, вул. Амурська, буд.2 (а.с. 14).

Відповідно до листа від 30.08.2016 року №031-538/11, надісланого Маріупольською міською радою на імя ОСОБА_1, його заява прийнята до розгляду. (а.с.15).

Відповідно до листа від 27.09.2016 року №П-622, надісланого Маріупольською міською радою на імя ОСОБА_1, його повідомлення від 14.09.2016 року розглянуто. Повідомлення щодо звернення ОСОБА_1 за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Амурській, 2, для обслуговування нежитлового приміщення магазину взято до уваги. (а.с.16).

Рішенням Маріупольської міської ради від 25.01.2017 року №7/15-1144Піперко І.І. відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0240 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, по вулиці Амурській, 2 в Приморському районі м. Маріуполя.Доручено Юридичному департаменту міської ради вжити заходів щодо скасування державної реєстрації прав - номер запису про право власності: 13763489 від 18.03.2016 року.

У рішенні, з посиланням на статтю 12 Земельного кодексу України та статті 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», зазначено, що підставою для відмови є зауваження Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, юридичного департаменту Маріупольської міської ради від 31.10.2016 року №05/2440. (а.с.17).

Згідно із зауваженням до проекту рішення Маріупольської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Амурській, 2, в Приморському районі міста фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 від 31.10.2016 року №05/2440, Юридичний департамент Маріупольської міської ради вважає, що правових підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою відсутні, оскільки 18.03.2016 року на підставі наведеного договору про поділ нерухомого майна ОСОБА_1 набув право власності на частину житлового будинку по вулиці Амурській, 2 в Приморському районі м. Маріуполя, загальною площею 35,7 кв.м. Разом з тим 5.04.2016 року на підставі технічного паспорта виданого 29.03.2016 року ТОВ «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» державним реєстратором Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_5 зареєстровано зміни права власності, а саме: загальну площу із 35,7 кв.м. змінено на 360,4 кв.м. та житлову із 4,9 кв.м. на 133,4 кв.м. При цьому, документів, які б спростовували правомірність зміни площі в Державному реєстрі речових прав відсутні. В даному випадку порушено права Маріупольської міської ради, як власника земельної ділянки, яка згоди на виконання будівельних робіт на вказаній земельній ділянці не надавала та рішення щодо передачі в оренду або інше користування земельну ділянку не приймала. (а.с.51-52).

У зауваженні Приморської районної адміністрації до проекту рішення Маріупольської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Амурській, 2 в Приморському районі міста фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 зазначено, що при реконструкції своєї частини житлового будинку по вул.Амурській, 2, під магазин ОСОБА_1 збільшена загальна площа з 35,7 кв.м до 360,4 кв.м (тобто змінилися геометричні розміри) та забудована ділянка, на яку правовстановлюючі документи їм не надані. Крім того, ОСОБА_1 не врахував організацію та безпеку дорожнього руху за вищевказаною адресою, внаслідок чого склалася небезпечна ситуація для пішоходів. Вважають за доцільне залучити управління державного будівельного контролю Маріупольської міської ради для здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил за вказаною адресою та управління земельних відносин міської ради для перевірки законності розміщення магазину та прийняття заходів щодо відновлення пішохідного тротуару згідно з діючим законодавством. (а.с.53).

Відповідно до висновку головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради про погодження місця розташування обєкта від 16.11.2016 року №06-03-06/123-05 місце розташування обєкту не суперечить затвердженому плану зонування території, при умові отримання спеціального погодження у порядку,передбаченому п.3.2 плану зонування міста Маріуполя.(а.с.54).

Відповідно до постанови Верховного суду від 09.11.2018 року по справі № 263/15749/16-а відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконною бездіяльності, що виявилась у неприйнятті своєчасного рішення та не надані своєчасно адміністративної послуги щодо розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Амурській, 2 у Приморському районі м.Маріуполя. (а.с.81-88).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, відповідним доводам сторін та дослідивши надані докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз положень статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. При цьому, при застосуванні статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22 червня 2017 року № 6-3059цс16, від 20.03.2018 року №44681384/17.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі- продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами 2,3 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення,звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права у взаємозв'язку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). Аналогічна правова позиція висловлена ОСОБА_7 Судом України в постанові від 07 червня 2016 року у справі № 820/3507/15.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно зі ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При цьому, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення відповідача, його обґрунтування не містить визначених ст.123 ЗК України підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

Крім того, рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Амурській, 2 в Приморському районі міста фізичній-особі ОСОБА_1 прийнято 25.01.2017 року до набрання рішенням законної сили по справі 805/3228/16-а за позовом Маріупольської міської ради до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, державного реєстратора Маріупольського міського управління Донецької області ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_1 про скасування рішення щодо внесення змін до запису № 29096952 від 05.04.2016 року.

Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2016 року№805/3228/16-а у задоволенні вищевказаної позовної заяви Маріупольській міській раді відмовлено. (а.с.112-115).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2016 року №805/3228/16-а залишено без змін. (а.с.108-110).

Посилання відповідача на зауваження Юридичного департаменту Маріупольської міської ради та Приморської районної адміністрації, як на обґрунтування прийнятого рішення, суд вважає не переконливим, оскільки в ньому не наведено належне мотивування прийнятого рішення у відповідності до вимог ст.123 ЗК України та ст.2 КАС України. При вирішенні справи суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки воно спростовано дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання рішення відповідача протиправним та його скасування, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Амурській,2, суд приходить до наступного.

Стаття 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

В Рекомендації Комітету ОСОБА_8 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_8 11 березня 1980 року, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження субєкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобовязує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж субєкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження субєкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Це відповідає змісту ст.245 КАС України, якою визначені повноваження суду при вирішенні справи. Так, вимогами ч.3 ст.245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідно до вимог ч.4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Якщо при прийнятті рішення на користь позивача передбачено право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя Донецької області є виключною компетенцією відповідача, який реалізує такі повноваження в порядку, встановленому ст.120 ЗК України. Визначений у вказаній статті порядок перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або спорудунаділяє орган місцевого самоврядування певною свободою розсуду під час вирішення питання про надання особі дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема, повноваженнями відмовляти у наданні такого дозволу з підстав, визначених ч.7 ст.120 ЗК України.

Задовольнивши вимоги позивача у частині зобов'язання відповідача видати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, суд фактично підмінив би собою орган місцевого самоврядування, до виключної компетенції якого належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності відповідних територіальних громад і співставлення відповідності їх місця розташування з вимогами законів, прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, генеральними планами населених пунктів та іншої документації.

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги дискреційні повноваження відповідача у питаннях розпорядження землями відповідної територіальної громади та враховуючи положення ч.2 ст.9, ч.4 ст.245 КАС України, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по вул. Амурській, 2, відповідно до вимог чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

` В розумінні статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

Керуючись статтями 9,14,73-78,90,139,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Рішення Маріупольської міської ради №7/15-1144 від 25.01.2017 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0240 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування нежитлового приміщення магазину) по вул. Амурській, 2 в Приморському районі м.Маріуполя визнати протиправним та скасувати його.

Зобов'язати Маріупольську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0240 га кадастровий номер :005:0807 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по вул. Амурській, 2 в Приморському районі міста Маріуполя.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Маріупольська міська рада, юридична адреса: Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миру, 70.

Суддя: П.І. Папаценко