Справа № 0940/1293/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2486/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Тимощук О.Л. у м. Івано-Франківськ) у справі № 0940/1293/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій щодо визначення розміру недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю та мотивації її зменшення в залежності від дати звернення за спадщиною, зобов'язання здійснити перерахунок недоотриманої пенсії за весь період, протягом якого особа пенсію не отримувала, згідно з довідкою від 03.07.2018 №30/585, а також, зобов'язання включити до складу спадщини суму недоотриманої пенсії шляхом направлення належного повідомлення до Яремчанської міської державної нотаріальної контори, з підстав неправомірності дій суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо визначення розміру недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю та мотивації її зменшення в залежності від дати звернення за спадщиною, а також зобов'язання включити до складу спадщини недоотриману пенсію в повному обсязі за період з 01.07.2014 по 31.06.2017 шляхом негайного направлення належного повідомлення в Яремчанську міську державну нотаріальну контору.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідачем протиправно зменшено суму недоотриманої пенсії померлої матері позивача, оскільки відповідачем обраховано суму недоотриманої пенсії, як такої, що недоотримана з вини померлої. Відсутність вини померлої полягає в тому, що остання перебувала в зоні проведення антитерористичної операції і в силу похилого віку не мала можливості самостійно отримувати пенсію. Таким чином у позивача відсутні правові підстави зменшення суми недоотриманої пенсії.

26.07.2018 позивач подала заяву про зміну предмету та підстав позову, згідно з якою просила суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю та мотивацію її зменшення в залежності від дати звернення за спадщиною; зобов'язати відповідача провести перерахунок недоотриманої пенсії за весь період, протягом якого особа пенсію не отримувала, згідно з довідкою від 03.07.2018 №30/585; зобов'язати відповідача визначений розмір суми недоотриманої пенсії включити до складу спадщини шляхом негайного направлення належного повідомлення до Яремчанської міської державної нотаріальної контори (а.с.22-26).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (код ЄДРПОУ - 41246789) щодо визначення розміру недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю та мотивації її зменшення в залежності від дати звернення за спадщиною. Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (код ЄДРПОУ - 41246789) сформувати та направити до Яремчанської міської державної нотаріальної контори (код ЄДРПОУ - 03100914, адреса: вулиця Свободи, будинок 309, місто Яремче, Івано-Франківська обл., 78500) для включення до складу спадщини ОСОБА_2 довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2, що становить 48552 (сорок вісім тисяч п'ятсот п'ятдесять дві) гривні 65 копійок, без обмеження будь яким строком та із врахуванням індексації. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що погоджується з доводами позивача щодо протиправності дій відповідача в частині мотивації її зменшення в залежності від дати звернення, оскільки самого факту звернення позивача, у встановленому порядку, за її виплатою не було, крім цього, законом не передбачено конкретного порядку виплати недоотриманої пенсії в умовах неможливості її виплати за наявності форс-мажорних обставин, а саме: проведення бойових дій, а тому неможливість отримання пенсії ОСОБА_2 в період з 01.08.2014 по 31.06.2017 помилково визначено відповідачем, «як не отримані своєчасно з власної вини».

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що виплата пенсії є персофінікованим платежем, виплата такої пенсії пов`язана з конкретною особою та отримання заборгованості по пенсії в порядку спадкування після смерті передбачено нормами Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї. Однак особи, що мають право на отримання недоодержаної пенсії за померлу ОСОБА_2, на даний час до управління із відповідною заявою не звертались.

Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив в якому покликається на те, що вона, як спадкоємець, який не проживав разом зі спадкодавцем на момент його смерті, не зобов`язана була звертатися протягом шести місяців до відповідача з відповідною заявою на отримання недоотриманої пенсії та необхідними документами.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що у відповідності до рішення Яремчанського міськрайонного суду Івано-Франківської області в цивільній справі № 354/712/17 від 08.12.2017, заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Яремчанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області, про встановлення факту смерті - задоволено. Встановлено факт смерті ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 (а.с.15-16). У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, дата набрання законної сили вказаного рішення - 19.12.2017.

На підставі вищевказаного рішення суду, 13.12.2017, Яремчанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено актовий запис №105. Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.14)

Яремчанською міською державною нотаріальною конторою, 15.12.2017, зареєстровано спадкову справу, за якою, спадкодавцем являється: ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50295190 від 15.12.2017 (а.с.17).

ОСОБА_1 являється дочкою померлої ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 27.04.1961 (а.с.27), за яким мати - ОСОБА_2 та свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 від 08.07.1977 ОСОБА_5 та ОСОБА_1, після одруження - ОСОБА_1 (а.с.28).

З метою включення до складу спадщини суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2, Яремчанська міська державна нотаріальна контора направила запит до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, на який повідомлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на обліку в Сватівському відділі Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області як одержувач пенсії за віком. З 01.07.2017 пенсійна справа закрита у зв'язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_3. Розмір недоотриманої пенсії станом на 23.05.2018 складає 36153,45 грн. Розмір недоодержаної пенсійної виплати може бути змінений в залежності від дати звернення за спадщиною (а.с.8).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 з липня 2014 року припинена виплата пенсії у зв'язку із проживанням останньої в районі проведення антитерористичної операції. Загальна сума недоотриманої пенсії становить 48552,65 грн без врахування індексації. Зазначене підтверджується довідкою Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 30/699 від 27.08.2018 (а.с.66-67).

У зв'язку із розбіжностями сум недоотриманої та належної до виплати позивачу пенсії як спадкоємцю померлої, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яке листом від 22.06.2018 № КУ-8220735 роз'яснило, що, якщо на день смерті пенсіонера виплата пенсії не проводилась не з вини органу, який призначає та виплачує пенсію і відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, яка недоотримана в зв'язку із смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема після з'ясування обставин та наявності умови для відновлення її виплати та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Вважаючи таку відповідь протиправною позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК україни передбачені права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, передаються членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім'ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім'ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв'язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім'ї за умови, якщо саме ці суб'єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім'ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Як зазначив суд першої інстанції ОСОБА_2 недоотримала пенсійні виплати не з власної вини, а внаслідок того, що проживала в районі проведення антитерористичної операції - АДРЕСА_1.

Місто Луганськ внесений до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, додаток 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 Закону №1207, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Керуючись наведеним вище колегія суддів вважає, що оскільки пенсія ОСОБА_2 нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних ні від органу пенсійного фонду, ні від пенсіонера причин то слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на встановлене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою виплати належної йому суми пенсії в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, вся сума пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв'язку із її смертю повинна ввійти в склад спадщини.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року у справі № 0940/1293/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року