Справа № 675/2698/16-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/2698/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Демчук П.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

20 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника відповідача: Марчука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Замкової виправної колонії №58 про визнання неправомірними та незаконним дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Замкової виправної колонії № 58 про визнання неправомірними та незаконними дій адміністрації ЗВК №58.

Зокрема, в обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідачем порушуються норми кримінально-виконавчого законодавства щодо утримання засуджених у виправній установі, засуджених утримують у неотоплюваних жилих приміщеннях і приміщеннях непридатних для проживання. Представники адміністрації проводять у камерах засуджених відеозйомки, а також безпідставно притягують позивача до дисциплінарної відповідальності, не дотримують вимог законодавства, щодо забезпечення засуджених належним харчуванням.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2018 року - без змін.

Позивач в судове засідання не з'явився та повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 відбуває покарання у Замковій виправній установі № 58 з 10 червня 2016 року.

13 червня 2016 року засуджений був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення до приміщення камерного типу строком на три місяці, що підтверджується копією постанови від 13.06.2016 року, а також 24 червня 2016 року постановою начальника ЗВК № 58 ОСОБА_3 був переведений до дільниці посиленого контролю як такий, що не проявив готовності до самокерованої соціально-правомірної поведінки, продовжує допускати порушення вимог встановленого режиму відбування покарання, негативно впливає на процес виправлення інших засуджених.

Вважаючи неправомірними та незаконними дії адміністрації ЗВК №58 щодо проведення у камерах засуджених відеозйомки, не дотримання вимог законодавства про забезпечення засуджених належним харчуванням, порушення норм кримінально-виконавчого законодавства щодо утримання засуджених у виправній установі, утримання засуджених у неотоплюваних жилих приміщеннях і приміщеннях непридатних для проживання, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недотримання відповідачем вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України, кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5(по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Як слідує із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_3 11 червня 2016 року був ознайомлений із вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінально-процесуального кодексу України та нормативно-правовими актами, що регламентують порядок та умови відбування покарання засуджених до позбавлення волі, що підтверджується розпискою від 11.06.2016 (а.с.170-171).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відповідачем не дотримуються норми законодавства щодо забезпечення засуджених належним харчування, оскільки позивач уже звертався до суду з оскарженням дій відповідача щодо забезпечення належним харчуванням за час перебування на дільниці посиленого контролю, однак постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 04.10.2017 у задоволенні позову було відмовлено. Вказаною постановою суду підтверджено, що відповідачем при забезпеченні продуктами харчування позивача в період з вересня по грудень 2016 року за формою №4А дотримано вимог чинного законодавства України.

При цьому, із наявних в матеріалах справи меню-розкладок продуктів харчування, що закладаються в котел на одну особу на добу за нормою №4А за період вересень-грудень 2016 року вбачається, що засудженим, які утримувались в приміщенні камерного типу у вказаний період, в тому числі позивачу, надавались в належній кількості продукти харчування, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України №336 від 16.06.1992 для норми харчування №4А.

Доводи апелянта про те, що засуджених утримують у неотоплювальних жилих приміщеннях і приміщеннях непридатних для проживання також спростовуються наявними в матеріалах справи копіями договорів про закупівлю пари та гарячої води, послуги з постачання пари та гарячої води, а також актами надання послуг водяної пари та гарячої води (а.с.164-168).

Із вказаний доказів вбачається, що відповідачем належним чином забезпечено житлові та комунально-побутові приміщення теплом, гарячою водою та водяною парою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 103 КВК України адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших злочинів, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засудженого.

Відповідно до ч. 1 розділу Х1Х Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань нагляд за засудженими є системою заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання покарань у виді позбавлення (обмеження) волі шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань. Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах , прогулянкових двориках, у місцях праці, їдальнях , клубах та закладах охорони здоров'я адміністрацією установи виконання покарань установлюються відеокамери.

Доводи апелянта про те, що адміністрація ЗВК №58 проводить у камерах засуджених відеозйомку спростовуються листом відповідача від 01.02.2019 №411, згідно якого у камерах дільниці посиленого контролю та камерах дисциплінарних порушень де утримувався засуджений ОСОБА_3 відеокамери не встановлено, у зв'язку з чим відеоспостереження не проводилось.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що відповідач перешкоджає ОСОБА_3 здійснити зв'язок з Міністерством внутрішніх справ республіки Казахстан, оскільки, як слідує із листа державної установи "Замкова виправна колонія №58" від 01.02.2019 №412, в період часу з 10 червня 2016 року по 23 грудня 2016 року засуджений ОСОБА_3 не звертався до представників колонії щодо направлення його звернень та інших листів до Міністерства внутрішніх справ республіки Казахстан та до представників інших країн в Україні.

З наведеного слідує, що відповідач діяв в межах чинного законодавства України і не порушував прав позивача, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 лютого 2019 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.