Справа № 360/4077/18
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4077/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання - Бутенко К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, ордер ЛГ № 004112 від 21.12.2018

представника першого відповідача Шевчука О.В., ордер ЛГ № 004062 від 20.12.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Сєвєродонецького міського голови Казакова Валентина Васильовича, Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката ОСОБА_3 (далі - позивач) до Сєвєродонецького міського голови Казакова Валентина Васильовича (далі - перший відповідач) та до Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради (далі - другий відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 22.12.2010 його призначено на посаду начальника управління охорони здоров'я міської ради, за підсумками конкурсу. Розпорядженням міського голови Казакова В.В. від 22.11.2018 № 331 позивача звільнено з посади начальника управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради, за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України з 22.11.2018. В оскаржуваному розпорядженні від 22.11.2018 № 331 у якості підстави для його винесення зазначено заяву ОСОБА_3 від 22.11.2018 про звільнення за угодою сторін, однак, позивач зазначає, що заява від 22.11.2018 за вх. № 3.309 виконана друкованим текстом та поряд з прізвищем та ініціалами позивача містить письмовий підпис, який позивачу не належить та виконаний іншою особою.

Зазначає, що 22.11.2018 позивач перебував на амбулаторному лікуванні вдома, що підтверджено відповідним листком непрацездатності, а 23.11.2018 після закінчення лікування приступив до виконання своїх обов'язків начальника управління охорони здоров'я міської ради. 29.11.2018 позивач знов захворів та перебуваючи на лікарняному зі слів першого заступника міського голови Слєсарєва І.Е. дізнався про своє звільнення.

З огляду на те, що ним заява про звільнення за угодою сторін не подавалась вважає своє звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним, а тому вважає, що оскаржуване розпорядження від 22.11.2018 № 331 є протиправним та підлягає скасуванню. У зв'язку з незаконністю розпорядження від 22.11.2018 № 331 позивач повинен бути поновлений на роботі та, відповідно до ст. 235 КЗпП України, на його користь необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З урахуванням зазначеного позивач просить суд :

- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Казакова Валентина Васильовича від 22 листопада 2018 року № 331 «Про звільнення ОСОБА_3»;

- поновити ОСОБА_3 з 22 листопада 2018 року на роботі на посаді начальника управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради;

- стягнути з управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Представник першого відповідача позовні вимоги не визнав, 04.01.2019 подав до суду відзиви (арк.спр. 45-48), у якому зазначив, що за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є угода сторін. Угода про припинення трудового договору, укладається між працівником та власником або уповноваженим ним органом. Законодавством не встановлено відповідного порядку або термінів припинення трудового договору за угодою сторін, у кожному конкретному випадку вони визначаються окремо. Анулювання такої домовленості може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника. Зазначив, що заява позивача від 22.11.2018 про його звільнення із займаної посади за згодою сторін була подана позивачем 22.11.2018 виконуючому обов'язки голови Луганської обласної державної адміністрації- керівника обласної військово-цивільної адміністрації Філю С.О. в присутності заступника голови Луганської обласної державної адміністрації Клименка Ю.Ю. у робочому кабінеті Філя С.О. в ході проведення робочої зустрічі за адресою: м.Сєвєродонецьк просп.Центральний, 59. Після чого, в цей же день, Філь С.О. передав Відповідачу 1 вказану заяву. Вказав, що написання заяви позивачем про звільнення за угодою сторін для Відповідача 1 не стала несподіванкою, оскільки, між Відповідачем 1 та Позивачем існувала усна попередня домовленість про припинення Позивачем трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін). Після отримання заяви позивача про звільнення Відповідач 1 передав заступнику начальника відділу з юридичних та правових питань Дубіні П.О. з листом резолюції: «Дубіні П.О., Степаненко І.В. - до підготовки розпорядження та оформлення» для подальшої реєстрації в загальному відділі міської ради. Після чого, заява Позивача про його звільнення за угодою сторін надійшла до загального відділу міської ради з резолюцією міського голови. Вважав безпідставним посилання позивача на заборону звільнення під час тимчасової непрацездатності, зазначивши, що така заборона розповсюджується лише на випадки звільнення за ініціативою власника, відповідно до положень ст. 40 КЗпП України, а позивача звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Зазначив, що з причини відсутності Позивача в день звільнення на робочому місці про звільнення позивач повідомлено листом від 22.11.2018 за вих.№ 6505, з додаванням до нього оскаржуваного розпорядження, та повідомлено про необхідність отримання трудової книжки. Також, комісією складено акт про неотримання Позивачем трудової книжки, внаслідок чого, позивачу направлено лист на робочу адресу та адресу проживання із вказівкою про необхідність отримання ним трудової книжки. Позивач отримав трудову книжку 03.12.2018, що підтверджується журналом обліку трудових книжок. З урахуванням зазначеного представник першого відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Другим відповідачем - Управлінням охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради відзив на позов не подано, 09.01.2019 на адресу суду надійшов супровідний лист про надання до суду витребуваних доказів, у якому також зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради (арк. спр. 60).

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивачем подана відповідь на відзив від 24.01.2019 (арк. спр. 132-133), у якій позивач зазначив, що головною умовою звільнення з роботи за згодою сторін є домовленість між працівником і роботодавцем, зафіксована відповідною заявою. У даному випадку жодних заяв про звільнення за згодою сторін позивач не складав і не підписував, тобто на момент прийняття оскаржуваного розпорядження не було вільного волевиявлення позивача на припинення трудового договору за угодою сторін та не існувало будь-яких домовленостей про припинення трудового договору за взаємною згодою. Посилання представника першого відповідача на те, що позивач особисто передав заяву про звільнення від 22.11.2018 виконуючому обов'язки голови Луганської обласної державної адміністрації- керівника обласної військово-цивільної адміністрації Філю С.О. не відповідають дійсності, оскільки будь яких заяв, зокрема, про звільнення із займаної посади за згодою сторін, позивач не писав і не надавав ОСОБА_10 Трудовий договір позивачем укладався з Сєвєродонецькою міською радою, а Філь С.О. не є стороною трудового договору чи учасником трудових правовідносин, які виникли між сторонами. Вказав, що йому відомо, що Казаков В.В. раніше заявляв, що заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_11 про звільнення за угодою сторін він знайшов у себе на робочому столі та передав їх на реєстрацію та підготовки відповідних розпоряджень. Зазначив, що в рамках проведення досудового слідства за заявою позивача про підробку заяви на звільнення проведено почеркознавчу експертизу та підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_3 на заяві про звільнення від 22.11.2018 за вх. № 309 від 22.11.2018 виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

Від учасників справи надійшли такі заяви, клопотання:

- від позивача про розгляд справи без його участі та за участі його представника ОСОБА_1 (арк. спр. 131), про долучення до матеріалів справи доказів (арк.ж спр. 143);

- від представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів (арк. спр. 81, 145);

- від представника першого відповідача про перенесення підготовчого засідання, призначеного на 21.12.2018 (арк. спр. 35), про залучення третьої особи (арк. спр. 76-78), яке вирішено ухвалою суду від 10.01.2019 (арк. спр. 106-108), про призначення судово-почеркознавчої експертизи (арк. спр. 125-127), яке вирішено ухвалою суду від 07.02.2019 (арк. спр. 186), про визнання висновку експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е недопустимим доказом у справі (арк. спр. 128-130);

- від другого відповідача про долучення до матеріалів справи доказів та розгляд справи без участі представника Управління (арк. спр. 60, 119).

Ухвалою суду від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання (арк. спр. 1-2).

Ухвалами суду від 10.01.2019 та від 24.01.2019 витребувано докази у справі від Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради та слідчого відділу Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області (арк. спр. 107-108, 149-150).

Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 189-190).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник першого відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, розпорядженням міського голови від 20 грудня 2010 року № 562 призначено з 22 грудня 2010 року на посаду начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради за підсумками конкурсу, про що внесено запис до трудової книжки позивача НОМЕР_2 (арк. спр. 6-13).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради є юридичною особою, (арк. спр. 103).

Положенням про Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради, затвердженим рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 722 від 29.09.2016, передбачено, що Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради створене рішенням Сєвєродонецької міської ради від 16.06.2003 № 775, є юридичною особою, Управління очолює начальник, який за конкурсом призначається на посаду і звільняється з посади міським головою (п. 1.1, 1.3, 7.1 Положення) (арк. спр. 61-71).

Розпорядженням міського голови Казакова В.В. № 331 від 22 листопада 2018 року ОСОБА_3, начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради, звільнено за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, 22 листопада 2019 року (арк. спр. 14, 157).

Підставою для прийняття вказаного розпорядження зазначено заяву начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_3 від 22.11.2018 про звільнення за угодою сторін.

Копія зазначеної заяви ОСОБА_3 від 22.11.2018, реєстраційний номер 309, знаходиться в матеріалах справи (арк. спр. 15).

Згідно письмових пояснень начальника загального відділу Сєвєродонецької міської ради Жур Л.П. 22.11.2018 у другій половині дня заяву ОСОБА_3 про його звільнення за угодою сторін приніс на реєстрацію до загального відділу заступник начальника відділу з юридичних та правових питань Дубіна П.О. з резолюцією міського голови «Дубіні П.О., Степаненко І.В. - до підготовки розпорядження та оформлення». Заява зареєстрована провідним спеціалістом загального відділу Соколовою А.О. у програмі «Реєстрація вхідної - вихідної кореспонденції, контроль строків виконання контрольних документів» 22.11.2018 «заява № 309» та передана для виконання резолюції заступнику начальника відділу з юридичних та правових питань Дубіні П.О. (арк. спр. 49).

Про прийняття розпорядження № 331 від 22 листопада 2018 року та необхідність отримання трудової книжки ОСОБА_3 повідомлено листом за підписом міського голови Казакова В.В. № 6505 від 22 листопада 2018 року, який направлено на адресу останнього 23.11.2018, що підтверджено копією фіскального чеку (арк. спр. 55).

Згідно журналу обліку трудових книжок трудову книжку ОСОБА_3 отримав 03.12.2018 (арк. спр. 56-57).

Також судом встановлено, що 22.11.2018 ОСОБА_3 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджено копією листка непрацездатності серії АДЕ № 159839, відповідно до якого позивача звільнено від роботи 22.11.2018, стати до роботи 23.11.2018 (арк. спр. 72).

Відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 22.11.2018 підтверджена даними табелю обліку робочого часу за листопад 2018 року (арк. спр. 74).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003371 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України, відкрите за заявою ОСОБА_3 від 04 грудня 2018 року про те, що невідома особа підробила заяву про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради, у зв'язку з чим останнього було незаконно звільнено (арк. спр. 184).

Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Кордюковою Ж.І. від 17 грудня 2018 року у справі № 428/16193/18 призначено почеркознавчу експертизу у кримінальному провадженні № 0003371 від 04 грудня 2018 року (арк. спр. 182-183).

Згідно висновку експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е підпис, від імені ОСОБА_3, розташований у заяві про звільнення ОСОБА_3 від 22.11.2018 на ім'я міського голови Казакова В.В. за вх. № 309 від 22.11.2018, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою. Вплив будь-яких збиваючих факторів природнього або штучного характеру (незвичайне тримання писального приладу, незвичне (ліворучне) письмо, письмо кулаком, незвична поза, втома писальної руки, холодові навантаження, алкогольне сп'яніння, фармакологічні та інші засоби, що підсилюють збуджувальні процеси) на процес виконання досліджуваного підпису, не встановлено (арк. спр. 173-181).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97), Законом України від 07.06.2001 № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-III), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закон № 2493-ІІІ є спеціальним законом, який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з статтею 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 7 Закону № 2493-III визначено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Абзацом 5 частини першої статті 10 Закону № 2493-III визначено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до пунктів 10 та 20 частини четвертої статті 42 Закону № 280/97 сільський, селищний, міський голова, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Отже, позивачем вірно визначено міського голову Казакова В.В. першим відповідачем у справі, як особу, яка уповноважена на прийняття рішення про звільнення позивача з посади начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради.

Зі змісту статті 20 Закону № 2493-III вбачається, що загальні підстави для припинення служби в органах місцевого самоврядування врегульовано Кодексом законів про працю України, а даною нормою передбачено лише специфічні випадки припинення трудових відносин, характерні лише для проходження служби в органах місцевого самоврядування.

За приписами пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), норми якого підлягають субсидіарному застосуванню до спірних правовідносин у частині, не врегульованій спеціальним законодавством, однією з підстав для припинення трудового договору є угода сторін.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Тобто, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з'ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов'язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Тобто, вирішальне значення має волевиявлення на припинення трудових відносин обох сторін, як роботодавця, так і працівника.

Позивач заперечує факт підписання та подання ним заяви про звільнення з посади за угодою сторін від 22.11.2018.

Згідно висновку експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е підпис, від імені ОСОБА_3, розташований у заяві про звільнення ОСОБА_3 від 22.11.2018 на ім'я міського голови Казакова В.В. за вх. № 309 від 22.11.2018, виконано не ОСОБА_3, а іншою особою (арк. спр. 173-181).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що з боку позивача було відсутнє волевиявлення на припинення трудового договору, а тому розпорядження міського голови Казакова В.В. № 331 від 22 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради за угодою сторін, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України є протиправним та підлягає скасуванню.

Клопотання представника першого відповідача про визнання висновку експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е недопустимим доказом у справі (арк. спр. 128-130) суд вважає безпідставним.

Так, у клопотанні зазначено, що висновок експерта не може вважатись допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а саме вищевказана експертиза призначена за клопотанням слідчого СВ Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області в кримінальному провадженні, а не в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Сєвєродонецького міського голови Казакова В.В.

Суд зауважує, що відповідно до статті 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

При цьому вказана норма не обмежує учасників процесу правом надання висновків експерта, замовлених лише з метою подальшого звернення з позовом до адміністративного суду.

Тобто, незалежно від того проведено експертизу за ухвалою суду у даній справі, на замовлення учасника процесу до чи під час розгляду справи, або на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, висновок експерта за результатами проведеної експертизи може бути доказом в адміністративному процесі.

Суд наголошує, що висновок експерта є лише одним з доказів в адміністративному процесі та підлягає оцінці на рівні з іншими доказами на критерії належності, допустимості та достовірності.

Висновок експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е відповідає вищенаведеним критеріям, оскільки предметом почеркознавчої експертизи була заява від імені ОСОБА_3 від 22.11.2018, реєстраційний номер 309, на підставі якої винесено оскаржуване розпорядження міського голови Казакова В.В. № 331 від 22 листопада 2018 року, тобто вказаний висновок підтверджує обставини, які підлягають доказування та є належним доказом.

Зазначений висновок отриманий у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є допустимим доказом.

Щодо достовірності зазначеного доказу, то представником першого відповідача не надано доказів того, що висновок експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності.

Дослідженням вказаного висновку встановлено, що почеркознавчу експертизу проведено судовим експертом Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Радченко Катериною Анатоліївною.

Згідно реєстру атестованих судових експертів судовий експерт Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Радченко Катерина Анатоліївна має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів» (свідоцтво № 16317, видане ЕКК МВС України 28.09.2018 (рішення № 1835) з терміном дії до 31.12.2018) (арк. спр. 185).

З урахуванням зазначеного у суду відсутні підстави для сумніву у достовірності висновку експерта від 27.12.2018 № 19/113/6-4/208е, а тому вказаний доказ суд вважає належним, допустимим та достовірним.

Посилання представника першого відповідача на те, що заяву про звільнення за угодою сторін позивач особисто передав 22.11.2018 виконуючому обов'язки голови Луганської обласної державної адміністрації- керівника обласної військово-цивільної адміністрації Філю С.О. в ході проведення робочої зустрічі суд до уваги не приймає з огляду на те, що зазначені посилання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, відповідно до листка непрацездатності серії АДЕ № 159839 ОСОБА_3 22.11.2018 перебував на амбулаторному лікуванні, від роботи був звільнений, а тому не міг проводити робочі зустрічі, що також підтверджено і даними табелю обліку робочого часу за листопад 2018 року (арк. спр. 72, 74).

Оскільки день звільнення є останнім робочим днем, то позивача необхідно поновити з 23 листопада 2018 року.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Кабінетом Міністрів України.

При визначенні розміру заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати"(надалі -Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду (абзац шостий п. 2 Порядку № 100).

Крім того, при обчисленні середнього заробітку для «інших» виплат не враховують час, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток (період перебування у відпустці, на лікарняному, час виконання державних і громадських обов'язків, а також час перебування у відрядженні, якщо оплата здійснювалася виходячи із «середньої»). Такий висновок випливає з абзацу другого п. 4 Порядку № 100.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, яким відбулося врегулювання публічно-правового спору.

Згідно довідки Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради № 32 від 21.01.2019 заробітна плата ОСОБА_3 за вересень 2018 року становить 7308,76 грн за 9 відпрацьованих днів, заробітна плата за жовтень 2018 року - 2402,62 грн за 4 відпрацьованих дні (арк. спр. 120).

Згідно табелю обліку робочого часу за вересень 2018 року ОСОБА_3 працював 01 вересня 2018 року (відпрацьовано 5 годин), з 03 по 07 вересня та з 10 по 11 вересня 2018 року відпрацьовано по 7 годин за кожен день та 08 вересня 2018 року відпрацьовано 5 годин. З 12 вересня 2018 року до кінця місяця ОСОБА_3 звільнений від роботи через непрацездатність (арк. спр. 123).

Згідно табелю обліку робочого часу за жовтень 2018 року ОСОБА_3 працював 27 жовтня 2018 року (відпрацьовано 5 годин) та з 29 по 31 жовтня 2018 року відпрацьовано по 7 годин за кожен день (арк. спр. 124).

З табелю обліку робочого часу вбачається, що в Управлінні охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради встановлено 6-денний робочий тиждень з вихідним дням в неділю та із загальною тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень (по 7 годин з понеділка по п'ятницю та 5 годин у суботу).

У статті 51 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Тобто, під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд вважає за необхідне застосовувати листи Міністерства праці та соціальної політики про норми тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки відповідно (від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 та від 08.08.2018 р. № 78/0/206-18).

Таким чином, у вересні 2018 року ОСОБА_3 відпрацьовано 59 годин, за які нараховано 7308,76 грн, а у жовтні 2018 року відпрацьовано 26 годин, за які йому нараховано 2402,62 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за вересень-жовтень 2018 року при 5-денному робочому тижні з вихідними у суботу та неділю становить 914,00 грн (заробітна плата за вересень-жовтень 2018 року - 9711,38 грн поділена на кількість фактично відпрацьованих годин (85 годин за вересень та жовтень 2018 року) становить 114,25 грн за годину та помножена на 8 годин - тривалість робочого дня при 5-денному робочому тижні).

У листопаді 2018 року з 23.11.2018 вимушений прогул становить 6 робочих днів, у грудні 2018 року вимушений прогул становить 20 робочих днів, у січні 2019 року - 21 робочий день та у лютому 2019 року - 20 днів та у березня 2019 року - 1 день (01.03.2019 - дата винесення судового рішення), а всього 68 днів підлягають оплаті роботодавцем за вимушений прогул.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 62152,00 грн (914,00 грн х 68 днів вимушеного прогулу).

Відповідно до частини третьої пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Відповідно до вимог пунктів 2), 3) частини 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються постанови суду щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, з другого відповідача - Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяці в розмірі 18280,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Під час звернення з позовом до суду позивачам судовий збір не сплачувався.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки у даній категорії справ позивач звільнений від сплати судового збору питання про розподіл судових витрат судом не вирішується,

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Сєвєродонецького міського голови Казакова Валентина Васильовича від 22 листопада 2018 року № 331 «Про звільнення ОСОБА_3».

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради з 23 листопада 2018 року.

Стягнути з Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради (місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, буд. 2-Б, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23 листопада 2018 року по 01 березня 2019 року у сумі 62152,00 грн (шістдесят дві тисячі сто п'ятдесят дві грн 00 коп) з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов'язковою у встановленому законом порядку.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Управління охорони здоров'я Сєвєродонецької міської ради з 23 листопада 2018 року.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 18280,00 грн (вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок) з відрахуванням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов'язковою у встановленому законом порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України повне рішення суду складено 01 березня 2019 року.

Суддя Т.В. Смішлива