Справа № 540/2605/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2605/18
10 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Димченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 28.11.2018 р. № UA 508030/2018/000013/2 та картки відмови № UA 508030/2018/00081,

встановив:

ОСОБА_3 (позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення митниці про коригування митної вартості товарів №UA508030/2018/000013/2 від 28.11.2018 та картку відмови №UA508030/2018/00081 від 28.11.2018. Підставою звернення позивача із вказаним позовом є незаконне, на переконання позивача, прийняття відповідачем рішення №UA508030/2018/000013/2 від 28.11.2018 про коригування митної вартості транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель PASSAT 2014 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, який був придбаний у Німеччині за ціною 3000 євро, ввезений на територію України по митній декларації № UA205010/018/005111, про що свідчить зміст договору купівлі-продажу, а також той факт, що автомобіль було перереєстрованого на її ім'я в Німеччині. Відповідачем здійснено коригування митної вартості автомобіля на підставі ст. 59 Митного кодексу України, за резервним методом, в результаті чого митна вартість вказаного транспортного засобу визначена в значно більшому розмірі - 11200 євро, що потягло надмірну сплату податків. Позивач зазначає про протиправність дій відповідача, оскільки основним методом визначення митної вартості є ціна договору щодо товарів, як імпортуються, на підтвердження чого позивачем були надані документи з достатньо повним обсягом інформації щодо вартості автомобіля, ці документи не містили розбіжностей або неясностей.

Ухвалою суду від 22.12.2018 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.01.19.

14.01.2019 відповідачем надано відзив на позов, в якому вимоги якого не визнаються з тих підстав, що прийняття оскаржуваного рішення здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Митним кодексом України. Відповідно до рахунку та договору купівлі-продажу, наданого позивачем в перекладі на українську мову, "до повної сплати покупної ціни автомобіль і техпаспорт залишаються власністю продавця". Оскільки декларант-позивач у справі не надала документів, які підтверджують оплату задекларованого товару, позивачці було запропоновано надати в тому числі платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, про що зазначено в запиті додаткових документів щодо митної вартості, який було надано позивачці 28.11.2018 в 14.48 години. В той же день о 17.06 годині ОСОБА_1 повідомила, що не може надати додаткових документів за їх відсутності. Таким чином, декларант не надав документу, який підтверджує факт переходу права власності до неї зазначеного автомобіля згідно з умовами договору, а саме: квитанції щодо оплати вартості автомобіля, не подано позивачкою цього документу до позову, що підтверджується змістом позовної заяви. Для підтвердження митної вартості товарів для визначення їх вартості за першим методом - за ціною договору, згідно з частиною 22 ст. 58 МК України декларант має надати декларацію митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа, банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, документи для підтвердження витрат на ввезення та страхування, якщо за умовами поставки такі витрати не включено у вартість товару. А згідно з частиною 3 ст.335 Митного кодексу України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості , тобто, документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів і особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості ( ч.1,3 ст.368 МК України). Позивач не підтвердив у встановленому Митним кодексом порядку заявлену митну вартість автомобіля для здійснення відповідних митних платежів за першим методом за ціною договору, що виключає можливість застосування визначеної митної вартості відповідно до положень ст.58 МК України. В зв'язку з цим повноважним працівником митниці було здійснено коригування митної вартості автомобіля відповідно до ст.55 МК України із застосуванням другорядних методів визначення митної вартості товарів. Визначити митну вартість автомобіля, задекларованого позивачем, за ціною договору щодо ідентичних товарів ( ст.59 МК України) чи за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів ( ст.60 МК України) не можливо через відсутність інформації та відсутності у митного органу відповідних угод щодо вартості ідентичних чи аналогічних товарів, без наявності яких неможливо визначити всі складові митної вартості ідентичних чи аналогічних товарів, врахування яких передбачено відповідними нормами МК України (як то прямі та опосередковані платежі, які підлягали сплаті за товар, відстань на його транспортування, фактичні витрати по транспортуванню та страхуванню). Не можливо застосувати і методи, визначені ст.ст. 62, 63 МК України, оскільки у митному органі відсутня інформація про складові та їх вартість, які необхідно для визначення митної вартості товарів на підставі вказаних методів та "не всі відомості та розрахунки підтверджені" . Згідно з частиною 8 ст.57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом, відповідно до якого митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ). Відповідно до пункту 2 статті VII "Оцінка товару для митних цілей" Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) зі змінами та доповненнями, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. (b) Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов'язуватися або (і) з порівнюваними кількостями, або (іі) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту, (с) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпараграфа (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити. За допомогою Системи оцінки транспортних засобів "SchwackeNet" митним органом було отримано звіт про оцінку транспортного засобу позивачки. Згідно отриманої оцінки від 28.11.2018 №002868/28119520 вартість даного транспортного засобу позивача має складати 11 100 євро. При цьому до уваги бралась інформація щодо базової та додаткової комплектації автомобіля, його технічні характеристики, термін експлуатації та пробіг, що відповідає вимогам, визначеним підпунктом (с) Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947).

25.01.2019 позивач надав відповідь на відзив, в якій посилається на безпідставність визначення митним органом задекларованої митної вартості товару не за основним методом, а за резервним методом, оскільки правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування основного методу не були спростовані контролюючим органом, а посилання останнього на наявність розбіжностей в документах та відсутність в останніх всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, є надуманими.

25.01.2019 було закрито підготовче провадження та за письмовою згодою представників сторін розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву до 20.02.2019.

18.02.2019 до суду надійшло доповнення до відповіді на позовну заяву, в якій позивач звертає зазначає, що здійснюючи коригування митної вартості товару, митний орган застосував метод, визначений ст. 59 розділу 9 МК України. Разом з тим вказана норма кодексу не містить положень щодо можливості застосування під час визначення митної вартості за цим методом інформації з інтернет-джерел. Вважає протиправним застосування відповідачем у своїй роботі Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які перемішуються через митний кордон України, затверджені наказом ДФС від 11.09.2015 №689, не пройшли державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обгрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Підтвердженням вартості автомобіля є квитанція про отримання коштів. Позивач вказує, що нею був здійснений запит до автотранспортного підприємства Хельб (Продавець. Німеччина), який зі своєї сторони надав квитанцію про отримання коштів від ОСОБА_1 за легковий автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT.

20.02.2019 в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.11.2018 позивачем придбано у автотранспортного підприємства Худьб Мірсад Косік (м. Вайль-ім-Шьонбух, Німеччина) транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель PASSAT 2014 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, за ціною 3000 євро, в підтвердження чого позивачем надано копію рахунку та договору купівлі-продажу на автомобіль (на одному аркуші), складений мовою оригіналу (німецька), та його перекладом на українську мову. Рахунок та договір купівлі-продажу містить умову "До повної сплати покупної ціни автомобіль і техпаспорт залишаються власністю продавця".

Позивачем здійснено переоформлення автомобіля на своє ім'я, на підтвердження чого надано реєстраційне свідоцтво (технічний паспорт транспортного засобу), видане відомством ландрату Бьоблінген в Німеччині.

Вказана обставина не заперечується відповідачем.

19.11.2018 позивачем придбаний автомобіль було ввезено на територію України по митній декларації № UA205010/018/005111, позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 3 000 євро. На підтвердження заявленої митної вартості автомобіля позивачем надано рахунок та договір купівлі-продажу на автомобіль від 15.11.2018, акт на проведення огляду транспортних засобів UA205010/2018/317233 від 19.11.18, свідоцтво про реєстрацію т/з ВВ-К-0-319/18-00395 від 15.11.18, свідоцтво про реєстрацію т/з Е0874019 від 18.03.2014, документ, що підтверджує вартість перевезення від 28.11.2018, висновок про походження товару АВэ-524 від 23.11.2018, висновок ХНДЕКЦ №22/6545/2701 від 21.11.2018, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA/ 009/58765-18 від 22.11.2018.

28.11.2018 Херсонською митницею ДФС самостійно була визначена митна вартість товарів та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA508030/2018/000013/2 від 28.11.2018 за резервним методом та визначено митну вартість товару 11200 євро. Оформлено картку №UA508030/2018/00081 від 28.11.2018 відмови в митному оформленні декларації. При цьому відповідач посилається на те, що декларант-позивач на запит митного органу не надала документів, які підтверджують оплату задекларованого товару, позивачці було запропоновано надати в тому числі платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, про що зазначено в запиті додаткових документів щодо митної вартості, який було надано позивачці 28.11.2018 в 14.48 години. В той же день о 17.06 годині ОСОБА_1 повідомила, що не може надати додаткових документів за їх відсутності.

Як вбачається з графи 33 вказаного рішення про коригування митної вартості товарів, як підставу коригування митної вартості зазначено: "заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв'язку з тим, що документи надані для підтвердження митної вартості не містять усіх необхідних даних та не усі відомості та розрахунки підтверджені. Отже, декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товар. Також декларантом не подані усі необхідні документи. А саме: не надано висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, які б містили у якості порівняльної інформації відомості про вартість авто з максимально наближеними характеристиками, не надано банківських платіжних документів, що стосуються товару, та які б містили реквізити для його ідентифікації. Надана до митного оформлення калькуляція щодо витрат на транспортування та страхування не має документального підтвердження числових значень складових митної вартості. За допомогою Системи оцінки транспортних засобів "SchwackeNet" митним органом було здійснено оцінку транспортного засобу "VOLKSWAGEN PASSAT", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1. Згідно отриманої оцінки від 28.11.2018 № 002867/28119520 вартість даного транспортного засобу складає 11100 євро. При цьому до уваги береться інформація щодо базової та додаткової комплектації автомобіля, його технічні характеристики, термін експлуатації та пробіг. Таким чином, митну вартість товару скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст.. 64 Митного кодексу складає 11200 євро (11100 євро вартість ТЗ плюс 70 євро витрати на транспортування плюс 30 євро витрати на страхування)…"

Не погоджуючись із такими висновками та відмовою відповідача у прийнятті митної декларації, коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування прийнятого відповідачем рішення та картки відмови.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (надалі - МК України, Кодекс).

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 Митного Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).

Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до частини 2 даної статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема,: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника

Як встановлено судом, позивачем на підтвердження митної вартості автомобіля надано рахунок та договір купівлі-продажу на автомобіль від 15.11.2018, в якому була зазначена ціна автомобіля та вказано про сплату вартості автомобіля готівкою. Отже даним документом підтверджуються заявлені відомості про митну вартість товар за ціною договору.

Щодо документів, необхідність подання яких при процедурі консультації із позивачем вимагав відповідач (платіжні документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару ), суд вважає їх витребування безпідставним з урахуванням наступного.

Переклад Рахунку та Договору купівлі-продажу на отриманий автомобіль від 15.11.2018 свідчить, що в документі вказана продажна ціна, яка склала 3000 євро, з них аванс 1000 євро сплачено 14.11.2018 та залишок 2000 євро 15.11.2018, оплата в готівковій формі. Також вказано, що до повної сплати покупної ціни автомобіль і техпаспорт залишаються власністю продавця.

Відтак, системний аналіз тексту рахунку та договору купівлі-продажу свідчить, що позивач сплатив вартість автомобіля 3000 євро. Розрахунок через фінансову установу не здійснювався, а відтак не існують будь-які банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, на необхідність подання яких наполягав відповідач.

Факт наявності у позивача автомобіля та техпаспорта також свідчить про повну сплату покупної ціни автомобіля.

Суд зауважує, що не завжди декларант має можливість надати докази оплати товару, оскільки умовами договору може бути передбачено і розрахунок протягом певного періоду. Митний кодекс України не вимагає саме платіжний документ, а передбачає тільки рахунок або інший документ, який визначає вартість товару,

Відповідач не зазначив які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи позивач повинен надати для встановлення відповідного показника.

Надана позивачем суду квитанція автотранспортного підприємства Хельб ( Німеччина) про сплату 3000 євро за автомобіль судом не приймається як доказ по справі, оскільки дана квитанція не була надана митниці при декларуванні митної вартості автомобіля. А в даному спорі суд оцінює правомірність або протиправність дій митниці на час митного оформлення автомобіля.

Суд дійшов висновку, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність жодних застережень проти застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов'язковою при відповідному обчисленні митної вартості. Відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.

Відповідач ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль легковий, марки VOLKSWAGEN модель PASSAT 2014 року випуску.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Щодо використання митницею Системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet при визначенні вартості автомобіля позивача, то суд вказує на те, що Митний кодекс України не містить положень щодо можливості застосування даної Системи під час визначення митної вартості. Відповідно до ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом. Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92р. №731. Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Натомість, відповідач не навів будь-якого нормативно-правового акту, який передбачав би впровадження у діяльність митних органів Системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet при визначенні вартості транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, та який міг бути застосований відповідачем у спірних правовідносинах.

Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що уповноваженою особою декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком (частина 2 статті 53 МК України); у поданих документах наявні всіх відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за такий транспортний засіб, у відповідача не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідач, здійснюючи коригування митної вартості автомобіля, діяв не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості. Контролюючим органом не було наведено і жодних обґрунтованих обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у нього законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів для митного оформлення заявленого товару. Крім того, факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи, та митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийомі митної декларації.

Що стосується позовної вимоги про визнання судом заявленої позивачем-декларантом митної вартості автомобіля, то дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки не входить в компетенцію адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України суд відшкодовує позивачу судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополь про коригування митної вартості товарів № UA508030/2018/000013/2 від 28.11.2018 та картку відмови в прийомі митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508030/2018/0081 від 28.11.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополь (73000, м. Херсон, вул. Гоголя, 13, ) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2) 768 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 березня 2019 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 108020200