Справа № 200/2003/19-а
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 р. Справа№200/2003/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що рішенням Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21.12.2018 року №2490 в задоволенні його заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відмовлено з посиланням на недостатність пільгового стажу.

Вказане рішення вважав протиправним, необґрунтованим та нерозсудливим і прийнятим з недотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для його прав, свобод та інтересів, на досягнення яких спрямоване це рішення, оскільки в підтвердження пільгового стажу надав і трудову книжку, і інші необхідні документи, зокрема, уточнюючу довідку, копії наказів про проведення атестації робочих місць.

Відповідно до наданої ним трудової книжки та інших доданих до неї документів його пільговий стаж становить 27 років 01 місяць 27 днів, а не 10 років 5 місяців 2 дні, як зазначив відповідач в рішенні, і складається з пільгового стажу роботи в ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько» на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового по ремонту обладнання 5 розряду з повним робочим днем з 01.01.1990 року по час його звільнення з підприємства - 28.02.2017 року.

При цьому в рішенні не вказано який період його роботи на ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько» зараховано до пільгового стажу.

Виходячи з наданої йому відповідачем роздруківки «ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії», зробив висновок, що:

- при обчисленні пільгового стажу відповідачем взято до уваги період його роботи з 01.01.1999 року по 31.10.2015 року, з якого до заліку зараховано періоди: з 01.01.1999 року по 31.12.1999 рік (1 рік); з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року (4 роки); з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року (10 міс.); з 01.02.2011 року по 31.03.2011 року (2 міс.); з 01.05.2011 року по 28.02.2015 року (3 роки 10 міс.); з 01.04.2015 року по 31.10.2015 року (7 міс.), а всього 10 років 5 місяців;

- при обчисленні пільгового стажу відповідачем не взято до уваги період його роботи: з 01.01.1990 року по 31.12.1998 року (8 років); з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року (4 роки); з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року (2 роки); з 02.01.2010 року по 01.02.2010 року (1 міс.); з 03.02.2010 року по 28.02.2010 року (25 дн.); з 01.01.2015 року по 28.02.2017 року (2 роки 1 міс. 27 дні), а всього 16 років 3 місяць 20 днів.

У зв'язку з наведеним, вважаючи свої права порушеними, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21.12.2018 року №2490 про відмову в призначенні йому пенсії за віком згідно зі ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Волноваське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати йому до пільгового стажу за ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» періоди його роботи в ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько» з 01.01.1990 року по 31.12.1998 року (8 років); з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року (4 роки); з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року (2 роки); з 02.01.2010 року по 01.02.2010 року (1 міс.); з 03.02.2010 року по 28.02.2010 року (25 дн.); з 01.01.2015 року по 28.02.2017 року (2 роки 1 міс. 27 дні), а всього 16 років 3 місяць 20 днів, та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що із записів в трудовій книжці позивача неможливо встановити його зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах за весь період роботи на підприємстві. В трудовій книжці позивача відсутні відомості про можливі простої в роботі підприємства, прогули, а також періоди, коли позивач міг знаходитися у відпустці без збереження заробітної плати. З огляду на це необхідним було подання позивачем уточнюючої довідки. Надана позивачем уточнююча довідка видана ДП «Шахта ім. А.Ф. Засядько», тобто підприємством, яке розташовано на непідконтрольній українській владі території, у зв'язку з чим така довідка не може вважатися документом, що підтверджує пільговий характер роботи позивача у період з 01.01.1990 року по 31.12.1998 року, з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року, з 02.01.2010 року по 01.02.2010 року, з 03.02.2010 року по 28.02.2010 року, з 01.01.2015 року по 28.02.2017 року.

Що стосується не зарахування до пільгового стажу роботи періоду роботи на ДП «Шахта ім. А.Ф. Засядько» з 01.01.2000 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.12.2005 року, з 02.01.2010 року по 01.02.2010 року та з 03.02.2010 року по 28.02.2010 року, то відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у позивача відсутні відомості про спецстаж за ці періоди роботи. Тобто, згідно з даними, що надані страхувальником позивач у період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року не працював за пільговою професією, працював за пільговою професією у січні 2010 року 1 день з 31 днів, а в лютому 2 дні з 28 днів.

Щодо не зарахування позивачу до пільгового стажу періоду роботи з 01.11.2015 року по 28.02.2017 року, то за цей період в персоніфікованій відомості застрахованої особи позивача відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Отже, для підтвердження пільгового стажу роботи позивач мав надати уточнюючі довідки, які мають бути перевірені відповідачем. Перевірку наданої позивачем довідки провести неможливо з огляду на те, що підприємство розташовано на непідконтрольній українській владі території.

Вважав, що рішення відповідача відповідало вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що 19.12.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до відповідача із заявою (№2490) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (за списком №2).

Рішенням Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21.12.2018 року №2490 в призначенні такої пенсії відмовлено, оскільки на час звернення позивач не мав необхідного пільгового стажу.

Рішенням встановлено, що заявник надав наступні документи: заяву, копію паспорту, ідентифікаційного номеру, копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копію військового квитка, копію диплому з ПТУ №87 м. Макіївки, копію трудової книжки, довідку про пільговий характер роботи від 10.12.2018 року № 820 о/к з ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько», що розташована у м. Донецьку. Додатково запрошені дані персоніфікованого обліку.

Рішення мотивовано тим, що позивач має загальний стаж роботи 35 років 7 місяців 29 днів, пільговий стаж роботи за списком № 2 - 10 років 5 місяців 2 дні.

Пільговий стаж обчислено на підставі даних про спецстаж у відомостях персоніфікованого обліку.

Для розрахунку пільгового стажу не взято до уваги документи про пільговий стаж, що видані ДП «Шахта ім. А.Ф. Засядько» у зв'язку з тим, що вони видані підприємством, що розташоване на непідконтрольній українській владі території та перевірити достовірність їх видачі немає можливості.

При цьому які періоди роботи зараховані до пільгового стажу, а які не зараховані в рішенні не зазначено.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з ч. 1 ст. 114 розд. ХІV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 розд. ХІV вказаного Закону визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також вказаним пунктом визначені умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах до досягнення відповідного віку і за відсутності відповідного страхового стажу.

Відповідно до п. 2 розд. XV «Прикінцеві положення» вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Таким чином необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2 є зайнятість особи на роботах, що передбачені списком № 2, які затверджені Кабінетом Міністрів України, така зайнятість повний робочий день, наявність атестації робочих місць та наявності відповідного страхового стажу, в тому числі на зазначених роботах.

Орган Пенсійного фонду України не заперечує, що посади, які обіймав позивач протягом спірних періодів, належать до відповідного списку №2.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Відповідач відмовив в призначенні пенсії у зв'язку з тим, що на час звернення позивач не мав необхідного пільгового стажу. При цьому оскаржене рішення мотивовано тим, що для розрахунку пільгового стажу відповідачем не взято до уваги документи про пільговий стаж, що видані ДП «Шахта ім. А.Ф. Засядько», у зв'язку з тим, що вони видані підприємством, що розташовано на непідконтрольній українській владі території, і перевірити достовірність їх видачі немає можливості.

Суд вважає такі посилання неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий відповідний стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

З огляду на загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Отже, орган Пенсійного фонду України зобов'язаний приймати такі довідки.

Неможливість проведення перевірки довідок та первинних документів, на підставі яких вони видані, не може бути підставою для порушення пенсійних прав осіб.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 в період з 01.01.1990 року по 28.02.2017 року позивач працював в ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько» на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання 5 розряду.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10.12.2018 року №820 о/к, що видана позивачу ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько» щодо вказаного періоду, і не врахована відповідачем, позивач працював повний робочий день на посаді, що віднесена до списку №2.

В довідці містяться посилання на накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи, на накази про проведення атестації робочого місця позивача від 07.09.1995 року №1486-к, від 23.08.2000 року №1745, від 19.07.2001 року №1619, від 18.07.2006 року №1423-к, від 18.07.2011 року №1305-к, від 08.07.2016 року №608-к.

Копії вказаних наказів додані до уточнюючої довідки від 10.12.2018 року №820, відомості якої не взяті відповідачем до уваги.

Отже, вказані документи свідчили про наявність у позивача таких умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2 як зайнятість особи на роботах, що передбачені списком № 2, які затверджені Кабінетом Міністрів України, така зайнятість повний робочий день, наявність атестації робочих місць.

В той же час, органом Пенсійного фонду України в оскарженому рішенні не досліджувалися подана позивачем довідка з доданими до неї наказами про проведення атестації робочих місць.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма Ок5), що сформовані органом Пенсійного фонду України (відповідачем) щодо позивача, підприємством із заробітної плати позивача за період роботи його в ДП «Шахта ім. А.Ф.Засядько» з 01.01.1990 року по 28.02.2017 року починаючи з 1999 року (дня початку формування індивідуальних відомостей про застраховану особу у зв'язку з введенням з 2000 року Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування), крім січня 2011 року та періоду з 01.11.2015 року по 28.02.2017 року, сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.

Разом з тим, в оскарженому рішенні не досліджувалося питання дотримання такої умови як страховий стаж, в тому числі на роботах по списку №2, в комплексі з урахуванням уточнюючої довідки та доданих до неї наказів, що мали значення для правильного вирішення питання.

Вказане свідчить про те, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, і, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення.

Крім того, які періоди роботи позивача зараховані до пільгового стажу, а які не зараховані, в оскарженому рішенні не зазначено.

При цьому посилання позивача на надану відповідачем роздруківку «ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії», є неприйнятними, оскільки вона свідчить про розрахунок відповідачем загального страхового стажу, а не пільгового, як помилково вважав позивач.

Враховуючи наведене таке рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Посилання відповідача на те, що у державному реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про спеціальний стаж (підприємства-роботодавець розміщується на тимчасово окупованій території України) є неприйнятним з огляду на те, що вони суперечать вимогам Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, що затверджено постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 року № 10-1, яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб (п. 1 Порядку).

Вказаний Порядок такого поняття як «спеціальний стаж» не містить, тому посилання відповідача на необхідність наявності в реєстрі застрахованих осіб відомостей про спеціальний стаж не ґрунтується на вимогах законодавства.

Крім того, вказані посилання відповідача не були підставою для винесення оскарженого рішення.

Разом з тим суд позбавлений можливості зобов'язати відповідача зарахувати певні періоди до пільгового стажу та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2, оскільки відповідачем виконані не всі умови для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а саме, як зазначалося, не досліджено та не проаналізовано надані позивачем довідка з наказами про атестацію робочого місця, які мали значення для правильного вирішення питання про призначення позивачу пенсії, в оскарженому рішенні не досліджено питання дотримання такої умови як страховий стаж, в тому числі на роботах по списку №2, не зазначено які періоди роботи позивача зараховані до пільгового стажу, а які не зараховані.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органа Пенсійного органу України.

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов'язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В той же час, оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що решта позовних вимог підлягає задоволенню шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Обручева, 17, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 21.12.2018 року №2490 «Про відмову в призначенні пенсії», яке прийнято щодо ОСОБА_1.

Зобов'язати Волноваське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2018 року №2490 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85700, Донецька обл., м. Волноваха, вул. Обручева, 17, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 01 березня 2019 року.

Суддя Логойда Т. В.