Справа № 280/4435/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 280/4435/18
(суддя Максименко Л.Я. м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Панченко О.М., Суховарова А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі №280/4435/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 жовтня 2018 року звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України згідно з яким, просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;
зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі 277425,20 грн.
Позов обґрунтовано тим, позивач у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби набув права на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що до спірних відносин слід застосовувати норми закону чинні на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, які не обмежували виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності дворічним строком між ІІІ та ІІ групою інвалідності.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач проходив військову службу у період з 01.08.1971 року по 29.10.2004 року.
Наказом Міністерства оборони України від 29.10.2004 № 870 позивача звільнено з військової служби у відставку за п. 67 п.п. «б» (за станом здоров`я).
Згідно з довідкою від 20.08.2004 № 482, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 у позивача підтверджено захворювання, а саме: гіпертонічна хвороба, друга стадія з переважним ураженням серця (гіпертрофія лівого шлуночка); гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; початкові прояви церебрального атеросклерозу з псевдоневротичним синдромом; поширений остеохондроз хребта; пресбіопія обох очей, захворювання, пов`язані з проходженням військової служби.
17.09.2012 року ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності - захворювання, що пов`язано з проходженням військової служби та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 42 574,80 грн. (а.с.18).
07.08.2017 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0830335 (а.с.19).
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України із проханням надати завірену копію протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із визначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про прийняття рішення комісією Міністерства оборони України та направлення копії протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2017 № 133.
Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2017 № 133 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової допомоги у зв`язку з тим, що групу інвалідності позивачу змінено понад дворічний термін (а.с.23). Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні одноразової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до п. б) ч. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Пункт другий статті 16-2 Закону №2011-ХІІ передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
За правилами пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Абзацом 2 пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року №1774-VIII, при цьому пунктом першим розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що цей закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.
Призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).
Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 доповнено абзацом такого змісту: «У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється».
З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу за наслідками первинного огляду від 17.09.2012 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з чим ОСОБА_1 виплачена грошова допомога в розмірі 42 574,80 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності, передбаченого статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Після спливу дворічного терміну, встановленого вищевказаним Законом, а саме з 07.08.2017 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з проходженням строкової військової служби.
Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Враховуючи те, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, при цьому право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також те, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновокм суду першої інстанції щодо правомірності рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні такої допомоги.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивача про те, що він набув відповідне право ще у 2012 році, а тому неможливо затосовувати законодавство, яке діяло на момент встановлення ІІ групи інвалідності, оскільки до спірних відносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент виникнення цих відносин.
Встановлення кожної групи інвалідності є саме по собі різними юридичними фактами, кожен з яких тягне за собою виникнення певних прав та обов`язків, а тому застосуванню підлягають ті норми права, які були чинними на момент встановлення тієї групи інвалідності з якою позивач пов`язує виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
За таких обставин, суд вважає, що оскільки друга група інвалідності позивачу була встановлена у 2017, тому застосуванню не підлягають положення ст. 16-3 Закону №2011- ХІІ в редакції Закону до 01.01.2017.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі Сук проти України від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, п. 23 рішення у справі Кечко проти України, заява № 63134/00).
На момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності діяв пункт 4 статті 16-3 в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року №1774-VIII, який чітко встановив термін, при дотриманні якого у випадку зміни групи інвалідності здійснюється виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше сплачених сум.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі №280/4435/18 без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя А.В. Суховаров