Справа № 620/185/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 620/185/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - Митькевича В.І.,

представника відповідача - Пуценко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Чернігівторгбуд" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Чернігівторгбуд» (далі - ПАТ «Чернігівторгбуд») 11.01.2019 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - Управління) і просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 03.01.2019 № 25-01-016/0865/2 в розмірі 37 230,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 не звертався до Управління із заявою стосовно повноти або строків виплати йому заробітної плати (чи інших виплат). Його звернення стосувалося лише відмови підприємства надати його представнику довідки щодо роботи на ПАТ «Чернігівторгбуд» із зазначенням посади, періодів роботи за посадами, наявність та строк пільгового трудового стажу.

У свою чергу, відповідно до даних бухгалтерського обліку за період роботи колишнього працівника підприємства ОСОБА_3 йому було нараховано та виплачено заробітну плату та всі необхідні виплати. У листопаді 2009 року, у зв'язку з величезними державними богами за виконані, але не оплачені ремонтно-будівельні роботи, ПАТ «Чернігівторгбуд» повністю зупинило свою виробничу діяльність. ОСОБА_3 у період з грудня 2009 року по березень 2011 року на роботу не виходив та не отабельовувся. Враховуючи наведене, вважає, що оскільки зазначений працівник з 2010 року фактично не працював, то не набув право на відпустку за вказаний період.

Вважає, що грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки не є мінімальною державною гарантією, а підпадає від визначення «інших виплат», які належать працівникові, тому відповідач безпідставно застосував до товариства санкції, передбачені абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ.

Крім того, зазначив, що Управлінням пропущено термін накладення штрафних санкцій, так як зафіксовані порушення здійснені товариством у період з 2007 по 2009 роки. Також відповідач вже втретє притягує до відповідальності ПАТ «Чернігівторгбуд» за одне і теж правопорушення.

Ухвалою судді від 29.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав відзив на позов та пояснив, що Управлінням під час перевірки ПАТ «Чернігівторгбуд» виявлено, що колишній працівник товариства ОСОБА_3 використав щорічні відпустки за періоди роботи до 02.08.2006. За період роботи з 03.08.2006 до моменту звільнення відпустки не надавались, а при звільненні 09.03.2011 та до 14.12.2018 компенсація за невикористані дні щорічних відпусток вказаному працівникові не нарахована та не виплачена, що є порушенням КЗпПУ. Також зауважив, що інспекційне відвідування ПАТ «Чернігівторгбуд» здійснювалося з відома та в присутності директора, який підписав акт, про що свідчить його підпис. Будь-яких зауважень до підстав проведення перевірки, відображення її результатів та складеного акту позивачем не заявлено. Таким чином, позивач визнав порушення норм трудового законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено з таких підстав.

ПАТ «Чернігівторгбуд» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.07.1996 внесено відповідний запис (а.с. 23, 24). Свою діяльність товариство здійснює на підставі Статуту, затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів від 12.01.2012 №9/2012 (а.с. 19-22).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2018 до Управління із заявою звернувся гр. ОСОБА_3 та повідомив, у тому числі, що при звільненні з ПАТ «Чернігівторгбуд» йому не була виплачена заборгованість по зарплаті станом на 2009 рік в сумі 4417,00 грн., не виплачена компенсація за невикористані відпустки за весь період роботи. Також з грудня 2009 року і до звільнення 09.03.2011 позивачем не сплачувалися страхові внески (а.с. 85).

03.12.2018 до відповідача із заявою звернувся гр. ОСОБА_4, який просив Управління сприяти у отриманні ним від ПАТ «Чернігівторгбуд» довідки про заробітну плату (а.с. 86).

З урахуванням вказаних звернень, відповідно до наказу начальника Управління від 03.12.2018 №362 «Про проведення контрольних заходів» організовано здійснення інспекційних відвідувань, зокрема, ПАТ «Чернігівторгбуд» щодо додержання законодавства про працю в частині видачі довідки про роботу на підприємстві, не нарахування заробітної плати, строків виплати заробітної плати, невиплати всіх належних від підприємства сум при звільненні, в тому числі і грошової компенсації за невикористані відпустки (а.с. 87).

На підставі направлення від 03.12.2018 посадовою особою Управління з 09.00 по 11.00 04.12.2018 здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ПАТ «Чернігівторгбуд» (а.с. 88).

У зв'язку з ненаданням позивачем для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених об'єктом відвідування копій або витягів, інспектором праці 04.12.2018, у присутності директора ПАТ «Чернігівторгбуд», складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування ПАТ «Чернігівторгбуд» (а.с. 89). Одночасно, 04.12.2018 інспектором складено вимогу про надання документів №25-01-016/0168, отриману директором товариства (а.с. 90-91).

На виконання вказаної вимоги ПАТ «Чернігівторгбуд» надано Управлінню перелік документів (а.с. 92-97).

Згідно наданих директором пояснень, ОСОБА_3 працював на ПАТ «Чернігівторгбуд» до березня 2011 року, однак фактично виконував трудову функцію до листопада 2009 року, оскільки з вказаного періоду товариство припинило свою діяльність.

Відповідно до довідки від 13.12.2018 №17 станом на 01.01.2010 мала місце заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 в розмірі 4417,67 грн. Вся заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 станом на 01.08.2015 виплачена в повному обсязі на загальну суму 4650,00 грн. Станом на 13.12.2018 ОСОБА_3 не нарахована та не виплачена компенсація за невикористані дні щорічних відпусток за 2007-2009 роки (а.с. 92).

За результатами інспекційного відвідування посадовими особами Управління 14.12.2018 складено акт №25-01-016/0865, у якому зафіксовано порушення ПАТ «Чернігівторгбуд» статті 49, частини першої статті 83, частини першої статті 116 КЗпПУ (а.с. 11-17). Вказаний акт вручено безпосередньо директору товариства, про що свідчить наявний у ньому підпис, зауваження або заперечення - відсутні.

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування, уповноваженою посадовою особою Управління винесено постанову про накладення штрафу від 03.01.2019 №25-01-016/0865/2, якою на ПАТ «Чернігівторгбуд» накладено штраф у сумі 37 230,00 грн. (а.с. 18, 98-100).

Вказану постанову надіслано позивачу листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 04.01.2019.

Вважаючи винесену відповідачем постанову протиправною, ПАТ «Чернігівторгбуд» звернулось до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877) відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, регулюються цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 2 Закону №877, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Статтею 259 КЗпП України установлено, що Державна служба України з праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення; та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до положень підпункту 1 пункту 5 Порядку №295 інспекційне відвідування проводиться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Суд зазначає, що до Управління колишніми працівниками ПАТ «Чернігівторгбуд» було подано заяви про порушення товариством вимог законодавства про працю, а саме: щодо невиплати, у тому числі, компенсації за невикористані дні відпустки (звернення гр. ОСОБА_3.) та не надання товариством довідки про заробітну плату (звернення гр. ОСОБА_4.).

Враховуючи наведене, відповідачем, із дотриманням вимог законодавства та відповідно до предмету звернення (про що зазначено в наказі від 03.12.2018 №362) призначено інспекційне відвідування ПАТ «Чернігівторгбуд».

Так, згідно зі статтею 12 Конвенції МОП №81, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Відповідно до статті 16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Тобто, Конвенція МОП №81 визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Отже, посилання позивача щодо неправомірності дій Управління Держпраці у Чернігівській області по проведенню інспекційного відвідування позивача не ґрунтуються на нормах законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.03.2018 у справі №697/2073/17.

Згідно пунктів 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлена порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, під час інспекційного відвідування було встановлено, що всупереч вимог чинного законодавства на вимогу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 товариством не було надано довідки про доходи. Також всупереч вимог КЗпПУ позивачем не було нараховано та виплачено гр. ОСОБА_3 грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а саме: з 03.08.2006 по 09.03.2011.

Відповідно до статті 49 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

З аналізу наведеної норми вбачається, що ПАТ «Чернігівторгбуд» зобов'язане видавати на запит працівника відповідну довідку, незалежно від того коли він за нею звертається та чи видалась така довідка раніше. Тому посилання позивача у позові, що вищевказана довідка видавалась товариством ОСОБА_5 у 2011 році при звільненні є необґрунтованими.

Відповідно до статті 12 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Так, положеннями частини першої статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Як вбачається із статті 12 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв'язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3 1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

З аналізу наведених норм права вбачається, що виплата грошової компенсації передбаченої статтею 83 КЗпП України вважається мінімальною гарантією в оплаті праці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що послання позивача на ту обставину, що відповідачем невірно кваліфіковано правопорушення є необґрунтованими.

Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Згідно з положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громадами.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що Управлінням правомірно, у зв'язку з виявленими в ході інспекційного відвідування порушеннями вимог законодавства про працю, 03.01.2019 винесено постанову про накладення штрафу №25-01-016/0865/2 в розмірі 37 230,00 грн.

Посилання представника позивача на те, що Управлінням тричі притягнуто ПАТ «Чернігівторгбуд» до відповідальності за одне і те ж правопорушення, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до наданих суду актів, приписів та постанов, підставою для накладення штрафу на товариство у попередні періоди стало недотримання ним вимог статей 115, 116 КЗпПУ (а.с. 69-75, 105-107), а не статей 83 та 49 КЗпПУ.

Також суд зазначає, що оплата праці працівників підприємства має здійснюватися в першочерговому порядку, при цьому своєчасність та обсяги виплати зарплати не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (стаття 97 КЗпП, частина третя статті 15 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці»).

Законодавством не передбачено, що виплата зарплати якимось чином може коригуватися залежно від фінансового становища підприємства, тому ПАТ «Чернігівторгбуд» зобов'язане було нараховувати та виплатити гр. ОСОБА_3 грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином, в силу вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд вважає, що позивачем не спростовано вказані в акті перевірки факти порушення вимог трудового законодавства.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ПАТ «Чернігівторгбуд» у зв'язку із його необґрунтованістю.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству "Чернігівторгбуд" (, вул. Ушинського, 109 км, м. Чернігів, 14014) до Управління Держпраці у Чернігівській області (, вул. П'ятницька, 39, м. Чернігів, 14000) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2019 року.

Суддя С.В. Бородавкіна