Справа № 826/13356/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2019 року № 826/13356/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
представники сторін:позивача - ОСОБА_2; відповідача - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

20.08.2018 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 18.05.2018 №, посилаючись на те, що актом про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, від 26.04.2018 №735/26-15-13-04-28 (в рішенні - Акт), встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 2 878,88 грн., а оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке було винесене на підставі вказаного Акту, стосується іншого податку - військового збору; окрім того декларація №143941 за результатами річного декларування доходів, отриманих у 2016 році (про яку йдеться в Акті), подавалася ним не до 01.05.2017, а 28.12.2017 - у зв'язку з перенесенням строків її подачі відповідно до п.п. 170.11.2 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до 31.12.2017 (на підставі його заяви, поданої у квітні 2017 року до контролюючого органу в Голосіївському районі м. Києва, з причини відсутності підтверджуючих документів щодо суми отриманого у 2016 році доходу з іноземних джерел) і цей факт відповідачем проігноровано. Також позивач вважає, що у відповідача в межах камеральної перевірки відсутні повноваження досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами предмету такої перевірки.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано для вирішення судді Пащенку К.С.

03.09.2018 ухвалою суду позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/13356/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 16.10.2018.

26.09.2018 відповідачем через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем 28.12.2017 було подано звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік №143941, в якій була визначена, зокрема, сума податкового зобов'язання з військового збору у розмірі 2873,88 грн. (із доходів: іноземні доходи). Дата нарахування податкового зобов'язання з військового збору по обліковому рахунку - 10.01.2018. Позивачем сума військового збору сплачена 21.03.2018, за що до нього було застосовано оскаржуваним рішенням штраф у сумі 20% суми податкового боргу відповідно до п. 126.1 ПК України.

03.10.2018 позивачем через канцелярію суду було подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідно до пп. 14.1.182 ПК України, технічна помилка - це помилка, вада або дефект у програмному забезпеченні або програмних складових, програмно-апаратному устаткуванні, каналах зв'язку, функціонуванні електронного цифрового підпису, що викликає в ньому/них неправильний або неочікуваний результат, або призводить до неочікуваної роботи, або унеможливлює роботу електронного кабінету, а тому нічого спільного з помилкою, якої припустився посадовець ГУ ДФС у м. Києві, складаючи Акт, не має і бути не може, оскільки його помилка пояснюється людським фактором; порядок сплати податкових зобов'язань за річним декларуванням доходів передбачено п. 179, а не п. 57.1 ПК України; податкові зобов'язання згідно декларації №143941 за результатами річного декларування доходів, отриманих позивачем у 2016 році, яка була подана 28.12.2017, повинні були бути сплаченими протягом наступних трьох календарних місяців, що і було ним зроблено 21.03.2018. Одночасно із цим позивачем було подано і клопотання про перенесення розгляду справи за 20.10.2018 через участь у конференції, яка відбудеться з 16 по 20 жовтня у м. Кракові (Республіка Польща).

16.10.2018 у зв'язку із першою неявкою позивача розгляд справи було відкладено до 20.11.2018.

20.11.2018, заслухавши в судовому засіданні представників сторін та зважаючи на заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд ухвалив адміністративну справу №826/13356/18, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.04.2018 ГУ ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань позивачем, за результатами якої складено акт №735/26-15-13-04-28. Відповідно до висновків Акту, позивачем 28.12.2017 було подано звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік №143941, в якій була визначена, зокрема, сума податкового зобов'язання з військового збору у розмірі 2873,88 грн. (із доходів: іноземні доходи). Визначена зазначеною декларацією сума військового збору була сплачена 21.03.2018. Таким чином, зроблено висновок про порушення позивачем п. 179.7 ПК України.

07.05.2018 позивачем відповідачу було подано заперечення до Акту.

16.05.2018 відповідачем за результатами розгляду заперечення позивача від 07.05.2018 останнє залишено без задоволення, а висновки Акту викладено в новій редакції: «Платником податку порушено пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

18.05.2018 відповідачем на підставі акту від 26.04.2018 №735/26-15-13-04-28 було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивача на підставі п. 126.1 ПК України зобов'язано сплатити штраф у розмірі 574,78 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання, визначеного п. 179.7 ПК України (за затримку на 70 календарних днів сплати грошового зобов'язання з військового збору на суму 2873,88 грн.).

01.06.2018 позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), в якій він просив скасувати зазначене податкове повідомлення-рішення.

21.06.2018 рішенням ДФС №8916/Б/99-99-11-02-01-14 строк розгляду скарги було продовжено до 02.08.2018 (включно).

02.08.2018 рішенням ДФС №11271/5/99-99-11-02-01-14 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 18.05.2018 № було залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

20.08.2018, не погодившись із податковим повідомлення-рішенням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Передусім суд відкидає посилання позивача на неможливість перевірки своєчасності сплати військового збору під час камеральної перевірки з огляду на таке.

Відповідно до п. 75.1 ПК України (тут і далі - в редакції на час винесення оскаржуваних рішень), камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

21.12.2016 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII (далі - Закон №1797) змінено редакцію пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України та розширено предмет камеральної перевірки шляхом включення до нього питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язанням.

За пп. 75.1.1 ст. 75 ПК України (в редакції яка набула чинності 01.01.2017), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

У відповідності до п. 76.1 ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Отже, 26.04.2018, після внесення відповідних змін до ПК України Законом №1797, які набули чинності з 01.01.2017, питання своєчасності та повноти сплати податків (узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання) могли перевірятися податковим органом у т.ч. шляхом проведення камеральної перевірки.

Щодо висновків акту перевірки (з урахуванням рішення відповідача від 16.05.2018 за результатами розгляду заперечень позивача на цей акт) суд виходить з такого.

Відповідно до пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XХ ПК України, платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ПK України, зокрема фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПK України, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені cт. 163 ПK України.

За п. 163.1 ПK України, об'єктом оподаткування peзидента є, зoкpeма, іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, нарахування, утримання тa сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від об'єкта оподаткування).

У відповідності до пп. 168.2.1 ПK України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Відповідно до пп. 168.2.2 ПK України, особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності або не є особою, яка перебуває на обліку y контролюючих органах як особа, що провадить незалежну професійну діяльність.

За п. 179.1 ПК України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пп. 49.18.4 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно п. 170.11.2 ПК України, у разі якщо згідно з нормами міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, платник податку може зменшити суму річного податкового зобов'язання на суму податків, сплачених за кордоном, він визначає суму такого зменшення за зазначеними підставами у річній податковій декларації. У разі відсутності в платника податку підтверджуючих документів щодо суми отриманого ним доходу з іноземних джерел та суми сплаченого ним податку в іноземній юрисдикції, оформлених відповідно до статті 13 цього Кодексу, такий платник зобов'язаний подати до контролюючого органу за своєю податковою адресою заяву про перенесення строку подання податкової декларації до 31 грудня року, наступного за звітним.

Відповідно до п. 57.1 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку суду, саме одним із встановлених випадків, коли сума податкового зобов'язання, зазначена платником податків у поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті не протягом 10 календарних днів, як це передбачено п. 57.1 ПК України, є сплата податку на доходи фізичною особою та військового збору за наслідком річного декларування, оскільки граничний строк сплати цих податків, встановлений ПК України, - 1 серпня наступного після звітного року (п. 179.1), за умови попереднього подання декларації до 1 травня (п. 49.18.4). Таким чином, ПК України фактично встановлює 3 місячний строк для сплати фізичними особами податку на доходи та військового збору за наслідком річного декларування. З урахуванням же того, що граничним строком для подання податкової декларації про майновий стан і доходи фізичною особою, у випадку подання нею передбаченої п. 170.11.2 ПК України заяви, є не 1 травня, а 31 грудня року, що настає за звітним, то, відповідно, і граничний строк для сплати визначеного такою декларацією податкового зобов'язання теж змінюється (переноситься) - до 31 березня наступного року. Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачем суму податкового зобов'язання з військового збору у розмірі 2873,88 грн. за поданою ним податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2016 рік №143941 було сплачено 21.03.2018, тобто в межах встановленого ПК України 3-місячного строку.

З огляду на викладене суд погоджується із доводами позивача про невідповідність висновків відповідача, викладених в Акті, про порушення позивачем граничного строку сплати податкового зобов'язання за військовим збором, зокрема про порушення ним п. 57.1 ПК України, а тому ухвалене відповідачем податкове-повідомлення рішення від 18.05.2018 №, на думку суду, не є законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, зокрема наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень п. 57.1 ПК України.

Суд акцентує увагу на тому, що ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Такий підхід узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який, серед іншого у п. 110 свого рішення від 23.07.2002 (справа «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції») зазначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких умов понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. (квитанція від 17.08.2018 №22) стягуються, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Головного управління ДФС у м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.05.2018 №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Рішення, відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд м. Києва.

Суддя К.С. Пащенко