Справа № 200/11861/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року справа №200/11861/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Шишова О.О., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/11861/18-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В., рішення складено у приміщенні суду вул. Добровольського, 1, м. Слов'янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, заявник, ОСОБА_2) у листопаді 2018 року звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач, Департамент соціального захисту) про скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради від 25 липня 2018 року та зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю (а.с. 34-36).

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 25 липня 2018 року про відмову в наданні державної допомоги ОСОБА_2 при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Департамент соціального захисту не погодився з вказаним рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року і прийняти нове про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у Департаменту соціального захисту відсутні підстави для призначення позивачу допомоги при народжені дитини, оскільки заява позивача до управління надійшла поза межами 12 календарних місяців після народження дитини. Вважає, що на батьків покладено обов'язок щодо своєчасного звернення до органу соціального захисту населення для призначення допомоги при народженні дитини (а.с.38-39).

До суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що строк звернення за соціальною допомогою пропущено через хворобу дитини, вказана допомога за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Сторони, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України та матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась у місті Афіни, Грецької Республіки. Муніципалітетом м. Афіни 19.04.2017 року складено акт цивільного стану про народження (а.с. 7-8, 18).

19 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 липня 2018 року Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради прийнято рішення, яким відмовлено у призначенні допомоги при народжені дитини на підставі постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, оскільки вказана допомога призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с. 14).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій органу соціального захисту населення щодо відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В статті 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Приписами статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог частини 1 статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III), з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі-Закон № 2811-XII) та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у статті 3 Закону № 2811-XII.

Згідно статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Частиною 7 статті 11 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до пункту 12 Постанови Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року) «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, як мати малолітньої дитини ОСОБА_3 19.07.2018 року звернулася із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини до відповідача, проте звернення відбулося пізніше 12 місяців з дня народження дитини. Разом з тим, ця обставина не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги виходячи з наступного.

Позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач, у даному випадку, має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту.

Стосовно доводу апелянта про обов'язок батьків своєчасного звернення за вказаною допомогою суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що на час народження дитини позивач перебувала в Грецькій Республіці. Як вбачається з медичної довідки від 04.04.2018 року, 10.02.2018 року позивач звернулася до педіатра через хворобу дитини, якій були протипоказані подорожі до 25.04.2018 року (а.с. 9). Тобто, через хворобу дитини у позивача була відсутня можливість своєчасно звернутись до відповідача за призначенням вказаного виду соціальної допомоги.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/11861/18-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/11861/18-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді О.О. Шишов

Л.В. Ястребова