Справа № 823/2158/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гайдаш В.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року Справа № 823/2158/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту фінансів Міністерства оборони України,

третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги
на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності 2-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 24-х місячного грошового забезпечення, встановленого законом для інвалідів 2-ї групи, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 499;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності 2-ї групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 24-х місячного грошового забезпечення, встановленого законом для інвалідів 2-ї групи, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 499.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 21.10.2013 р. йому було встановлено 2 групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії і що чинне законодавство пов`язує набуття права на отримання одноразової грошової допомоги не з фактом звільнення зі служби, а з часом встановлення інвалідності внаслідок захворювання, яке мало місце у період проходження служби, незалежно від строку, що минув після звільнення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем і третьою особою подано відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких вони просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін та наголошують на відсутності достатніх правових підстав для призначення позивачу спірної допомоги та на тому, що наведені апелянтом доводи суперечать приписам законодавства та практиці Верховного Суду.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.11.1984 р. позивач був звільнений зі строкової військової служби.

21.10.2013 р. позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності внаслідок поранення (травма, контузія) та захворювання, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Черкаський ОВК надіслав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновки та матеріали для призначення позивачу вищевказаної одноразового грошової допомоги.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідачем відмовлено йому у виплаті одноразової грошової допомоги (протокол від 23.02.2018 р. № 21), оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби 25.11.1984 р., а згідно з ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакція, яка діяла на час первинного встановлення йому 2-ї групи інвалідності, одноразова грошова допомога виплачується особам, звільненим із строкової військової служби, у разі встановлення інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби та не передбачена в інших випадках.

При цьому, Міноборони було зазначено, що позивачу встановлено 2-у групу інвалідності 21.10.2013 р., тобто понад визначений законодавством тримісячний термін, а тому, Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, після вивчення документів позивача прийнято рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.

Позивач, вважаючи неправомірними дії Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому спірної допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, чинним у період з 01.01.2007 р. по 01.01.2014 р., тобто на момент встановлення позивачу інвалідності, для військовослужбовців строкової військової служби було встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу, протягом якого, у разі настання інвалідності, у військовослужбовців строкової військової служби виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Поза межами вказаного проміжку часу права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає. Тож, оскільки позивачу було встановлено інвалідність 21.10.2013 р., тобто під час дії наведеної редакції Закону № 2011-ХІІ, зі спливом 29 років після звільнення зі строкової військової служби, він не набув права на отримання такої допомоги.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі Порядок № 499), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, що діяла на час звернення позивача за отриманням допомоги) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови № 975, яка набрала законної сили з 24.01.2014 р., встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 р. № 1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У пп. 4 п. 2 Порядку № 499, що був чинним на момент встановлення позивачу інвалідності, закріплено, що військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Частиною 6 статті 16 Закону № 2011-XII у редакції чинній з 01.01.2007 р. до 01.01.2014 р., для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Згідно з до ч.ч. 2, 4 ст. 2 Закону № 2232-XII у редакції, чинній до 01.01.2014 р., проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що при вирішенні питання щодо призначення особі одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, слід застосовувати законодавством, яке діяло саме на момент встановлення такої інвалідності.

Водночас, законодавством у цій галузі, чинним у період з 01.01.2007 р. по 01.01.2014 р. для військовослужбовців строкової військової служби було регламентовано спеціальний порядок та умови призначення і виплати вказаної допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу, протягом якого, у разі настання інвалідності, в особи виникає право на її отримання. Такий проміжок часу було визначено періодом проходження військової служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Тож, у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону №2011-ХІІ, тобто в проміжок часу з 01.01.2007 р. по 01.01.2014 р., після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі № 750/5074/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, він є обов`язковим для врахуванням апеляційним судом при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що інвалідність позивачу встановлено 21.10.2013 р., тобто саме у період дії наведеної законодавчої редакції, та зі спливом 29 років після звільнення зі строкової військової служби, що виключає достатні правові підстави для призначення йому відповідної одноразової грошової допомоги.

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що 21.10.2013 р. йому було встановлено 2-у групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, і що чинне законодавство пов`язує набуття права на отримання одноразової грошової допомоги не з фактом звільнення зі служби, а з часом встановлення інвалідності внаслідок захворювання, яке мало місце у період проходження служби, незалежно від строку, що минув після звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: