Справа № 686/14053/16-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №686/14053/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12080/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуОСОБА_2
на постановуХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року (суддя: В.М Гонтарук)
та ухвалуВінницького апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року (колегія у складі суддів: В.М. Гонтарук, Л.М. Біла, Л.С. Граб)
у справі№686/14053/16-а
за позовомОСОБА_2
доЛьвівської митниці Державної фіскальної служби України
проскасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби України у справі про порушення митних правил №0760/80502/15 від 02 березня 2016 року, якою притягнуто позивача до відповідальності, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (далі - МК України), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн., провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення.

Позов обґрунтовано тим, що передбачене частиною 3 ст. 470 МК України правопорушення не віднесено до триваючих, у зв'язку з чим накладення на нього адміністративного стягнення після спливу шестимісячного строку з для його вчинення є протиправним.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 470 МК України, яке є триваючим, а тому відповідачем не пропущено строк накладення адміністративного стягнення, який у даному випадку складає шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його адміністративного позову та апеляційної скарги.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01 травня 2015 року ОСОБА_2 перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Шегині» Львівської митниці на автомобілі ВМW 525, НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, в якому також знаходились Бандура Рішек та його дружина.

Відповідачем 19 листопада 2015 року був направлений запит № 13-70-26/8/34-14094 у Департамент аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням для перевірки факту переміщення через митний кордон України транспортного засобу марки ВМW 525, НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, за допомогою відомчої підсистеми «Аркан».

27 листопада 2015 року отримано відповідь про результати перевірки перетину кордону з використанням міжвідомчої системи «Аркан», та встановлено, що позивач в'їхав через пункт пропуску «Шегині» Львівської митниці 01 травня 2015 року о 10.42 год. транспортним засобом ВМW 525, НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, та з митної території України не виїжджав.

Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації про невивезення з митної території України вказаного автомобіля або його поміщення в інший митний режим, станом на 28 березня 2016 року.

Відповідач неодноразово письмово викликав позивача до Львівської митниці ДФС та Хмельницької митниці ДФС для надання пояснень щодо невивезення автомобіля ВМW 525, НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, однак позивач не прибув, пояснень не надав.

28 березня 2016 року Львівською митницею ДФС України було складено протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 за № 1153/2009/16 та направлено позивачу.

22 квітня 2016 року начальником Львівської митниці ДФС Шокало В.С. було винесено постанову про порушення митних правил № 1153/20909/16 щодо позивача та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн.

Так, як встановлено частиною 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом першим частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом частини 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у ст. 467 МК України, не є вичерпним.

Верховний Суд відзначає, що триваючими визначаються правопорушення, які, почались з якоїсь протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний, або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Отже, використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку, а відтак, виявивши вказане порушення 27 листопада 2015 року (відповідно до відповіді про результати перевірки перетину кордону) та приймаючи 22 квітня 2016 року постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

При цьому, станом на момент виявлення правопорушення, обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини 1 ст. 95 Митного кодексу України, виконаний не був, що також не спростовано самим позивачем.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача з приводу того, що обов'язок щодо зворотного вивезення транспортного засобу впродовж 10 діб є темпорально обмеженим (завершується зі спливом строків, визначених ст. 95 МК України), оскільки такий обов'язок вважається виконаним саме з моменту його реалізації зобов'язаною особою, а не із закінченням законодавчо встановленого строку його виконання.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що вчинене позивачем правопорушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 МК України, є триваючим. Однак, суди помилилися з датою коли було виявлено відповідачем це правопорушення, а саме 28 березня 2016 року. Оскільки дана обставина встановлена судами попередніх інстанцій помилково та є процесуальним порушенням, однак порушення є таким, що не призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим Суд, в силу вимог ч. 2 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить висновку про неможливість скасування правильного по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду