Справа № 466/5964/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/402/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Сакалош В.М., м. Львів, повний текст складено 27.11.2018),

В С Т А Н О В И В :

26 липпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФУ у Львівській області) про визнання неправомірними дій щодо відмови їй у нарахуванні, перерахунку та виплаті державної пенсії з урахуванням її мінімального розміру та додаткової пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням її мінімального розміру починаючи з 28.02.2017, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії у відповідності до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на 17.06.2013) починаючи з 17.06.2013.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні, перерахунку та виплаті ОСОБА_1 державної пенсії з урахуванням її мінімального розміру та додаткової пенсії. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням її мінімального розміру починаючи з 28.02.2017. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату додаткової пенсії у відповідності до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, яка діяча на момент виходу позивачки на пенсію) починаючи з 17.06.2013.

Із таким рішенням суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати його та постановити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог зазначає, що судом не враховано, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Також зазначає, що додаткова пенсія нараховується позивачу у відповідності до чинного законодавства.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що пенсійним органом неправомірно виплачується пенсія у меншому розмірі ніж мінімальна та додаткова пенсія у меншому розмірі ніж передбачено законом. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представники апелянта ОСОБА_2. та ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила щодо доводів апеляційної сарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. Пояснила, що їй неправильно обраховано пенсію, так як включено до її розміру додаткову пенсію та надбавку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно посвідчення НОМЕР_1 від 13.12.1992 (а.с.3) ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, віднесена до 2-ї категорії.

Із 17.06.2013 ОСОБА_1 отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2017 року (а.с. 4-5), залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року (а.с. 6-7) зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова здійснити перерахунок стажу роботи з урахуванням п.13 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова здійснити перерахунок та виплатити пенсію з урахуванням її мінімальної розміру починаючи з 17.06.2013; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова здійснити перерахунок та виплатити надбавку до пенсії на 1 дитину до 18 років починаючи з 17.06.2013.

На виконання вищезазначеної постанови у червні 2017 року було здійснено перерахунок та виплату позивачці пенсії починаючи з 17.06.2013 по 27.02.2017 (дата прийняття судом постанови), а її обчислення проведено з урахуванням страхового стажу за весь період трудової діяльності по 31.05.2013 (24 роки 0 місяців 12 днів). Коефіцієнт страхового стажу визначено з урахуванням величини оцінки одного року 1,35 - 0,32400.

ОСОБА_1 зверталася з заявами від 01.11.2017 (а.с. 8) та від 23.01.2018 (а.с. 10) до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо перерахунку та підвищення розміру пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листами № 6246/06-11 від 04.12.2017 (а.с. 9) та №1125/06-11 від 05.02.2018 (а.с. 11) Личаківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Львова, в задоволенні заяв ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є протиправними.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною 1 статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) було передбачено, що особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) було установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Згідно пп. 2 п. 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 (далі - Порядок № 1210) (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується з 1 липня 2012 року особам, що належать до категорії 2 у розмірі 18 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пп. 2 п. 13 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 (далі - Порядок № 1210) (в редакції, чинній на момент звернення до пенсійного органу з заявою від 01.11.2017) щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується особам, що належать до категорії 2 у розмірі 170,82 гривні.

При вирішенні адміністративного спору щодо законності виплати позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 170,82 гривні суд враховує, що Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України. Порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, регулюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції та законів України.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Пунктом 21 Ухвали Європейського суду з прав людини (про оголошення заяви неприйнятною) по заяві №4331/12 у справі «Великода проти України» встановлено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд зазначив, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни.

У пунктах 22, 23 Ухвали визначено, що єдине питання, що залишається, є те, чи зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Це положення також не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи.

У пункті 27 Ухвали вказано, що у цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України Про Державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Окрім цього, суд враховує, що принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства також сформульовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства», в якому суд зазначив, що притаманним усій Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року є пошук справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» суд констатував, що здійснення соціальних та економічних прав людини здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в даній державі. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії»).

Таким чином, з урахуванням внесення змін у ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підстав для нарахування і виплати їх у інших розмірах, немає.

За наведених обставин, відповідач, здійснюючи позивачу відповідні виплати у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законодавством України.

Позовні вимоги зводяться до того, що позивачу призначена і виплачується пенсія у меншому, ніж передбачено законодаством розмірі.

Згідно з статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється при наявності страхового стажу не менше у чоловіків - 35 років, у жінок - 30 років, на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) установлено у 2013 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1108 гривень, з 1 грудня - 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 894 гривні.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (в редакції, чинній на момент звернення до пенсійного органу з заявою від 01.11.2017) установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 травня - 1312 гривень.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб становить: з 1 січня 2018 року - 1373 грн; з 1 липня 2018 року - 1435 грн.

У жовтні 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесено зміни до низки законів, що регулюють питання пенсійного забезпечення громадян.

Осучаснення пенсій проведено пенсіонерам, які отримують пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та особам з числа військовослужбовців строкової служби - інвалідів від захворювання, пов'язаного з проходженням та виконанням обов'язків військової служби , які отримують пенсію за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки заробіток для обчислення пенсій визначається в порядку, визначеному ст. 40 Закону 1058.

Перерахунок пенсій проведено з кількох підстав:

- у зв'язку з зміною показника середньої заробітної плати;

- із використанням нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- із переглядом розміру пенсій, достроково призначених жінкам після досягнення 55-річного віку;

- у зв'язку із скасуванням особливого порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Згідно листів № 6246/06-11 від 04.12.2017 (а.с. 9) та №1125/06-11 від 05.02.2018 (а.с. 11) Личаківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Львова роз'яснювалось позивачу, що її пенсія з 17.06.2013 становить 1026,12 грн, в тому числі:

172,45 грн - основний розмір пенсії:

542,75 грн - доплата до розміру пенсії за віком визначеного від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб 894 грн пропорційно набутому стажу;

160,92 грн - додаткова пенсія потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії;

150,00 грн - надбавка на 1 дитину до 18 років.

З 01.10.2017 розмір пенсії ОСОБА_1 становить 1482,42 грн, в тому числі:

203,01 грн - основний розмір пенсії:

958,59 грн - доплата до розміру пенсії за віком визначеного від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб 1452,00 грн пропорційно набутому стажу;

170,82 грн - додаткова пенсія потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії;

150,00 грн - надбавка на 1 дитину до 18 років.

Відтак, позивачу призначена та виплачувалась пенсія у відповідності до зазначених вище норм законодавства у розмірі, який не був меншим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, відсутні підстави для висновку, що розмір пенсії позивача, який їй виплачувався, менший за розмір прожиткового мінімуму.

З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для здійснення перерахунку та виплати пенсії з урахуваннм її мінімального розміру та відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії позивачу з урахуваннм її мінімального розміру та відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

Крім того, судом першої інстанції не враховано вимог частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно вимог якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із позовною заявою до суду ОСОБА_1 звернулись 26 липня 2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення. У позовній заяві позивач не просила поновити зазначений строк.

Вимогами частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 17 червня 2013 року по 26 лютого 2018 року підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги те, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 466/5964/18.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 17 червня 2013 року по 26 лютого 2018 року залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.