Справа № 378/181/19
Суддя: Скороход Т. Н.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/181/19
Провадження № 2-а/378/3/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2019 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Скороход Т. Н.,

за участю секретаря Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Капрала поліції І роти IV батальйону ДПС Одеса ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що 22 січня 2019 року поліцейським роти ДПС капралом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову НК № 025571 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та оштрафовано на 510 гривень за порушення п. 12.6.5 ПДР України. Відповідно до вказаної постанови він 22 січня 2019 року на автодорозі Київ-Одеса рухався зі швидкістю 122 км/год в зоні дії обмеження швидкості 70 км/год. Переглянувши відеозапис з пристрою вимірювання швидкості, виявили, що в кадр під час вимірювання швидкості потрапило два автомобіля. На його зауваження, що виміряна швидкість належить іншому авто, а він швидкість не порушував, інспектор не відреагував. Незважаючи на його клопотання про складання протоколу про адміністративне правопорушення та відкладення розгляду справи з метою підготовки до розгляду, інспектор виніс постанову на місці зупинки у своєму службовому автомобілі без його участі. Крім того, дорога М05 має окремі проїзні частини, відокремлені одна від одної і згідно ПДР України на даній дорозі дозволяється рух зі швидкістю 110 км/год., тому він перевищив швидкість на 12 км/год., що підпадає під вимоги ст. 125 КУпАП.

Позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними, скасувати вищевказану постанову та закрити провадження по справі.

Позивач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, просить справу розглядати у його відсутність (а.с. 12, 41).

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 42), направив до суду відзив (а.с. 57-63), в якому заперечив проти позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач, керуючи автомобілем Volkswgen Transporter, номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі М-05, рухався зі швидкістю 122 км/год., тобто перевищив встановлене дорожнім знаком 3.29 „Обмеження максимальної швидкості руху (не більше 70 км/год.), чим порушив п. 12.9 ПДР. Дана обставина була зафіксована лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000663, який згідно з експертним висновком НДЦ „ТЕЗІС НТУУ „КПІ відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні, має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA-MI/1-2903-2012 та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12. Відповідно до розяснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України застосування даного приладу дозволено. Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/11918 від 25 вересня 2018 року, виданого Державним підприємством „Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів, яке чинне до 25 вересня 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000663 пройшов повірку. Позивачу було розяснено суть його правопорушення, ознайомлено з даними, які були зафіксовані на вказаний лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів. Проте, ніяких письмових пояснень, заяв чи клопотань як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення від позивача не надходило. Після розгляду справи поліцейським було оголошено винесену постанову та її копію вручено позивачу, відповідно до ч. ч. 1,2, 5 ст. 258 КУпАП.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22 січня 2019 року відповідачем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 025571 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, що підтверджується копією постанови (а. с. 9).

Відповідно до змісту вказаної постанови ОСОБА_1 22 січня 2019 року, о 12 год. 43 хв. на автодорозі М-05, керуючи автомобілем Volkswgen Transporter, номерний знак НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 122 км/год. та перевищив встановлене обмеження швидкості 70 км/год., чим порушив п.п. 12.6.5. ПДР України. Швидкість була встановлена за допомогою приладу TruCAM ТС000663.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Закон України „Про дорожній рух регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено ОСОБА_3 дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ОСОБА_3. Особи, які порушують ці ОСОБА_3, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до пункту 2.9 ПДР водієві забороняється:

а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу;

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих ОСОБА_3;

в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю;

г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній.

В копії постанови, доданої позивачем до позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 22 січня 2019 року, о 12 год. 43 хв. на автодорозі М-05, керуючи автомобілем Volkswgen Transporter, номерний знак НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 122 км/год. та перевищив встановлене обмеження швидкості 70 км/год., чим порушив п.п. 12.6.5 ПДР України. Проте, в копії постанови, яку направив на адресу суду відповідач містяться виправлення в пункті ПДР, яку порушив ОСОБА_1, а саме; зазначено, що останній порушив п. 12.9 ПДР України і не вказано, який саме підпункт, не зазначаючи ні в постанові, ні у відзиві причину виправлення та яким чином про дані виправлення було повідомлено позивача.

Оскільки в ОСОБА_3 дорожнього руху відсутній п.12.6.5, який зазначений відповідачем у копії постанови про адміністративне правопорушення, а п.12.9., у якому наявні та не зазначені підпункти, був виправлений після отримання копії даної постанови позивачем, тому працівником поліції складено постанову про адміністративне правопорушення з порушенням вимог до змісту такої.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису від 22 січня 2019 року, здійсненого з 10.11.45 до 10.13.40, неможливо встановити, що на ділянці дороги, на якій встановлено дорожній знак 3.29 обмеження швидкості руху 70 км./год., рухався о 12 год. 43 хв. саме автомобіль Volkswgen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та що швидкість з якою рухався останній вимірювалася саме на цій ділянці дороги, яку було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000663, оскільки у вищезазначених постановах зазначено, що швидкість вимірювалася TruCAM ТС000663 та не додано докази того, що це один і той же пристрій або докази того, що TruCAM ТС000663 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні, має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за відповідним номером.

Разом з тим, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії НК № 0255571 від 22 січня 2019 року не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, а тому відеозапис, наданий відповідачем, не може вважатися належними та допустимим доказом, що підтверджують вину позивача, а тому не приймається судом до уваги.

Вказана правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду в справі №202/2862/17 від 26.04.2018 року, та справі №337/3389/16-а від 30.05.2018 року.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» статтю 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Водночас, за приписами частини четвертої статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені частиною першою статті 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його скоєння.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд зазначає наступне.

Так, дане посилання є необґрунтованим, оскільки норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст.258 постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач повинен застосувати ст. 125 КУпАП та попередити його. Проте, в даній статті зазначені обмеження щодо її застосування за вчинення правопорушення правил дорожнього руху, передбачених ст.122 КУпАП.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, факт порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, належних та допустимих доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка містить виправлення, не є доказом.

Враховуючи вищевикладене, у звязку з відсутністю будь-яких належних доказів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною, тому її слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст.ст. 122 ч. 3, 256, 258, 268, 276-279, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 94, 241-246, 255, 286, пунктом 15.5 Розділу VII „Перехідні положення КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ) КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Капрала поліції І роти IV батальйону ДПС Одеса ОСОБА_2 від 26 січня 2019 року серії ДПО18 № 241389 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 510 (пятсот десять) гривень.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ставищенський районний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т. Н. Скороход