Справа № 420/6717/18
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6717/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому позивач просив:

визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Харківській області, що складена у вигляді висновку 24.10.2018 року та затверджена 06.11.2018 року (без зазначення номеру) у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в поліції;

зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (50 %) з визначенням III групи інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року у розмірі 480250 гривень;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошову кошти у розмірі 53788 гривні, в якості відшкодування завданої моральної шкоди;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошту у розмірі 17000 гривень, в якості компенсації витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 18.08.2017 року ОСОБА_1 знову звернувся із заявою (рапортом) до ГУПН в Харківській області, якою просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що йому встановлено III групу інвалідності, пов'язану з проходженням служби в поліції, до якої було долучено постанову №26 від 08.08.2017 року, видану військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» про причинний зв'язок захворювання (травми) з проходженням служби в поліції, листи, якими обґрунтована неможливість долучення інших документів, у зв'язку з тим, що відносно нього за фактом отримання травм під час прийняття участі в антитерористичній операції службові розслідування не проводились.

21.09.2017 року Позивачу повернуто матеріали заяви (рапорту) на виплату одноразової грошової допомоги, з формальних підстав необхідності надання документів згідно переліку, не зважаючи на наявність частини зазначених документів та обґрунтованість відсутності та неможливості надання інших документів.

Не погоджуючись з вищевикладеним ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання дій протиправними щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення III групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в поліції, та зобов'язання нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (50 %) з визначенням III групи інвалідності, відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

27.11.2017 року суд задовольнив позов ОСОБА_1 частково, визнавши протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо відмови у розгляді заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 18.08.2017 року про виплату одноразової грошової допомоги та зобов'язав ГУ НП в Харківській області розглянути заяву (рапорт) позивача про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, доданих до заяви (рапорту) від 18.08.2017 року.

24 квітня 2018 року Львівський апеляційний адміністративний суд своєю постановою апеляційну скаргу Відповідача залишив без задоволення, рішення першої інстанції без змін.

При цьому на сторінці 6 абзац 5 мотивувальної частини рішення колегія суддів зазначає про те, що «ОСОБА_1 12.08.2016 року встановлено часткову втрату працездатності без установлення інвалідності, а 14.09.2016 року встановлено III групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (в подальшому виправлено - із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції) протягом шести місяців після звільнення його з поліції, тому, на думку суду, останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію.».

Таким чином, Позивач вважає, що інвалідність ОСОБА_1 встановлена 12.09.2016 р. внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ (поліції), не пізніше встановлено Законом шестимісячного строку після звільнення з поліції за п. 2 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), що і стало підставою для звільнення зі служби в поліції.

Позивач зазначає, що після ухвалення рішень суду першої та другої інстанції, Відповідач продовжував ухилятися від виконання рішення суду протягом більше 5-ти місяців, витребуючи у ОСОБА_1 додаткові документи.

Позивач зазначає, що оригінал відповіді досі не отримано Позивачем. Лише після направлення адвокатського запиту 19.11.2018 року з вимогою надіслати письмові результати прийнятого рішення, 03.12.2018 року представником позивача отримано лист з копією супровідного листа на ім'я ОСОБА_1 та копією висновку що складений 24.10.2018 року та затверджений 06.11.2018 року (без зазначення номеру), зі змісту якого вбачалось те, що нарахована грошова допомога 0,00 грн.

У зв'язку з неодноразовим зверненням до ГУНП в Харківській області про виплату одноразової грошової допомоги, що передбачена ЗУ «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року, яким затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, постійним поверненням документів ГУНП в Харківській області, а також враховуючи прийняте 24.10.2018 року рішення у вигляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 0,00 грн., про що проінформовано представника Позивача лише 03.12.2018 року, позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права Позивача на одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням III групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в поліції.

Також Позивач зазначає, що в результаті протиправних дій з боку співробітників та керівництва ГУ НП В Харківській області у вигляді протиправної відмови у розгляді заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 18.08.2017 року, останньому завдано моральної шкоди, яка полягає у незручності, що викликані негативним впливом на здоров'я Позивача, який після отримання контузії дуже гостро відчуває нервовість, пов'язану з неможливістю тривалий час отримати не лише належну йому одноразову грошову допомогу, але й будь-яку відповідь у вигляді розгляду поданої заяви (рапорту). У зв'язку з тим, що невирішення питання щодо розгляду вказаної заяви (рапорту) тривало дуже довго Позивач постійно відчував стурбованість і тривогу, так як сподівався на отримання одноразової грошової допомоги як на єдину можливість утримувати свою сім'ю після втрати працездатності. Крім цього, Позивач постійно переживає психічне напруження у зв'язку з тим, що як єдиний годувальник багатодітної родини тривалий час не може домогтися розгляду своєї заяви (рапорту). Вказані страждання Позивача є наслідком протиправної поведінки саме Відповідача, а тому повинні бути відшкодовані в повному обсязі та визначені Позивачем у розмірі 53788 гривні, що еквівалентно 28 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 грудня календарного року, в якому подано даний позов (1921 х 28 = 53788).

Крім того, Позивач зазначає, що він поніс витрати, що полягають у сплаті правової допомоги в розмірі 17000 гривень, а також витрати, пов'язані з направленням чисельної поштової кореспонденції Відповідачу з метою досудового врегулювання спірної ситуації. При цьому Позивач зазначив, що детальний акт про наданий обсяг правової допомоги буде надано додатково.

Ухвалою судді від 15.01.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11.02.2019 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову Відповідач зазначає, що Позивач був звільнений з поліції 30.08.2016 наказом ГУНП в Харківській області від 30.08.2016 № 297 о/с. Групу інвалідності позивач отримав 12.08.2016, тобто до дати звільнення, що не відповідає вимогам для призначення одноразової грошової допомоги, визначеним пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що групу інвалідності позивач отримав 14.09.2016, тобто після звільнення з поліції, посилаючись при цьому на мотивувальну частину постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі № 876/746/18. Відповідач зазначає, що таке твердження представника позивача не відповідає дійсності та спростовується відповідними документами. А відповідно до ч.7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Для з'ясування дати встановлення III (третьої) групи інвалідності ОСОБА_1 до Обласної медико-соціальної експертної комісії Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи МОЗ України відповідачем був направлений запит від 01.10.2018 №357/119-29-2/01-2018.

Листом від 12.10.2018 №280/2-418 Обласна медико-соціальна експертна комісія Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи МОЗ України повідомила, що III (третю) групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 12.08.2016 одноразово відповідно до свідоцтва про хворобу №169 від 22.07.2016.

Таким чином Відповідач вважає, що відмова у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є обґрунтованою та законною.

Крім того Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надавав висновок інспекції з особового складу, актів форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці та довідки з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку, повідомив, що за фактом отримання травми відносно нього не проводилось відповідне розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Головного управління МВС м. Києва та Головного управління Національної поліції у м. Києві про надання висновку інспекції з особового складу; актів форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці; довідки з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку, однак із заявою про проведення розслідування нещасного випадку відповідно до Порядку №1346 позивач до ГУНП у м. Києві не звертався.

Саме в акті розслідування нещасного випадку (форма Н-5*) та в акті про нещасний випадок (форма Н-1*) зазначаються обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), інформація про перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, міститься висновок комісії чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків), інша інформація, що має суттєве значення для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Також відповідач зазначає, що в доданій до позову медичній документації зазначено, що зі слів хворого ОСОБА_1 він в 2015 році отримав закриту черепно-мозкову травму, струс мозку. При цьому в медичній документації міститься суперечлива інформація стосовно дати зазначеної події. Так, в епікризі № 2595 від 29.06.2016 року та виписці № 2076 від 31.06.2016 року ЛПЗ «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни» зазначено, що травма була отримана в липні 2015 року, в той час як у свідоцтві про хворобу від 22.07.2016 № 169 ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» зазначено, що травму отримано в січні 2015 року.

Таким чином Відповідач вважає, що обставини і час отримання позивачем травми не встановлені та документально не підтверджені. Відсутність обставин, визначених статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію», за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, також документально не підтверджена, а судом при розгляді справи №876/746/18 не встановлювалась.

Крім того Відповідач зазначає, що позовна вимога про стягнення з ГУНП в Харківській області грошових коштів у розмірі 53788 грн. в якості відшкодування моральної шкоди безпідставна, необгрунтована та не підлягає задоволенню, оскільки позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Також позивачем не надано до позовної заяви документів, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, а також відсутній розрахунок таких витрат, у зв'язку з чим у задоволені даної вимоги також слід відмовити.

В судове засідання 12.02.2019 року Позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Від представника Позивача до суду надійшла заява в якій він просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

В судове засідання 12.02.2019 року Відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки не повідомив, жодних клопотань до суду не направляв.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття в судове засідання Відповідача, клопотання представника Позивача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.02.1994 року по 23.06.2000 року та з 26.11.2014 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 30.08.2016 року проходив службу в Національній поліції України.

Згідно довідки батальйону ПСМОП «Золоті ворота» ГУ МВС України в м. Києві від 20.11.2015 року старший лейтенант ОСОБА_1, старший інспектор взводу № 2 роти № 2 БПСМОП «Золоті ворота» ГУ МВС України в м. Києві, в період з 06.12.2014 року по 20.11.2015 року (дата довідки) приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

22.07.2016 року військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» складено свідоцтво про хворобу №169, згідно з яким у позивача виявлено ряд захворювань, пов'язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ та визнано непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час.

Довідкою Волинського обласного бюро МСЕ Обласної МСЕК від 12.08.2016 року ОСОБА_1 12 ААА № 014298 встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках становить 50 %, причина втрати професійної працездатності захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в ОВС, дата встановлення страхового випадку 22.07.2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.08.2016 року № 297 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого інспектора батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» (м. Харків) Головного управління Національної поліції в Харківській області, 30.08.2016 року звільнено зі служби в поліції згідно пункту 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 14.09.2016 року ОСОБА_1 12 ААА № 386449 позивачеві до 01.09.2017 року встановлена ІІІ група інвалідності з причини захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС.

24.10.2016 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою (рапортом) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в ОВС. До вказаної заяви (рапорту) позивачем було додано копії таких документів: довідок ОСОБА_1 12 ААА № 386449 та № 014298, епікризу № 2595, виписки № 2076, свідоцтва про хворобу № 169, паспорта та ідентифікаційного номеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання дій протиправними щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в поліції, та зобов'язання нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (50 %) з визначенням ІІІ групи інвалідності, відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо відмови у розгляді заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 18.08.2017 року про виплату одноразової грошової допомоги, зобовязано Головне управління Національної поліції в Харківській області розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, доданих до заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 18.08.2017 року, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищезазначеним рішенням встановлено, що 24.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Листом від 09.11.2016 року відповідач повідомив позивача про необхідність надіслання завірених копій наступних документів: висновку інспекції з особового складу; акти форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці; довідку з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку. Матеріалами справи підтверджено те, що з метою отримання вказаних документів позивач неодноразово звертався до відповідача, а також до Головного управління УМВС м. Києва та Головного управління Національної поліції у м. Києві про надання висновку інспекції з особового складу; актів форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці; довідки з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку. Однак листом від 15.02.2017 року Головне управління Національної поліції у м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що відносно нього за фактом отримання травм під час прийняття участі в антитерористичній операції службові розслідування не проводились у зв'язку з чим надати вказані документи не має можливості. 28.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Волинського обласного бюро МСЕ Обласної МСЕК із заявою про надання нової (виправленої) довідки, в якій зазначено причину інвалідності «пов'язане з проходженням служби в поліції». 16.08.2017 року голова Обласної МСЕК здійснив виправлення у довідці від 12.08.2016 року ОСОБА_1 12 ААА № 014298 щодо причини втрати професійної працездатності, а саме захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в поліції. Також постановою ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» від 08.08.2017 року № 26 постанову про причинний зв'язок захворювання в розділі 12 свідоцтва про хворобу від 22.07.2016 року № 169 відмінено, водночас зазначено причинний зв'язок захворювання ОСОБА_1 захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в поліції. 18.08.2017 року позивач повторно звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в поліції, додавши до неї необхідні медичні документи та копію листа Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.02.2017 року, яким підтверджено неможливість надання позивачем матеріалів службового розслідування (висновку інспекції з особового складу; актів форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці; довідки з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку). Однак, листом від 21.09.2017 року відповідач повернув позивачу матеріали на виплату одноразової грошової допомоги для доопрацювання та доповнення їх необхідними документами, зокрема, висновком інспекції з особового складу; актами форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці; довідкою з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку. Отже, в ході судового розгляду справи встановлено, що заява (рапорт) позивача про виплату одноразової грошової допомоги від 18.08.2017 року по суті не розглядалась, фінансовим підрозділом відповідний висновок не готувався, рішення з питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося, а лише повернуто позивачу матеріали на виплату такої допомоги для доопрацювання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 року Постанова Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року залишена без змін.

Для з'ясування дати встановлення III (третьої) групи інвалідності ОСОБА_1 до Обласної медико-соціальної експертної комісії Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи МОЗ України Відповідачем був направлений запит від 01.10.2018 №357/119-29-2/01-2018.

Листом від 12.10.2018 №280/2-418 Обласна медико-соціальна експертна комісія Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи МОЗ України повідомила, що III (третю) групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 12.08.2016 одноразово відповідно до свідоцтва про хворобу №169 від 22.07.2016.

З наведених підстав Відповідачем 24.10.2018 року було складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч.2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» - порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі - Порядок), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно п. 3 розділу І Порядку - поліцейський вважається таким, що виконує службові обов'язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію», у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Згідно п.4 розділу І Порядку - випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:

1) під час виконання службових обов'язків (пункт 1 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

2) під час виконання службових обов'язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

3) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов'язаний із безпосереднім виконанням службових обов'язків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;

4) пов'язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;

5) пов'язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Згідно ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Згідно пп. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку, днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Так судом встановлено, що 12.08.2016 року ОСОБА_1 встановлено часткову втрату працездатності без установлення інвалідності.

30.08.2016 року наказом ГУНП в Харківській області № 297 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

14.09.2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції.

Зазначені обставини також підтверджуються Постаноою Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року по справі № 803/1515/17, яка залишена без змін Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 року.

Відповідачем, в свою чергу, 24.10.2018 року складено висновок, затверджений 06.11.2018 року про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн.

За таких обставин суд трактує вищезазначений висновок про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн. як фактичну відмову у призначенні грошової допомоги.

Обґрунтовуючи правомірність висновку про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн. Відповідач зазначив, що листом від 12.10.2018 №280/2-418 Обласна медико-соціальна експертна комісія Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи МОЗ України повідомила, що III (третю) групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 12.08.2016 одноразово відповідно до свідоцтва про хворобу №169 від 22.07.2016.

Проте судом встановлено, що 12.08.2016 року ОСОБА_1 встановлено часткову втрату працездатності без установлення інвалідності (довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відстоках серії 12ААА №014298 від 12.08.2016 року), а 14.09.2016 року було встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №386449 від 14.09.2016 року).

При цьому в довідці до акта огляду МСЕК серії 12ААА №386449 від 14.09.2016 року не зазначена дата з якої встановлено інвалідність.

Таким чином, оскільки 30.08.2016 року наказом ГУНП в Харківській області № 297 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а 14.09.2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції суд дійшов висновку, що Позивач має право на одноразову грошову допомогу.

При цьому, оскільки в довідці до акта огляду МСЕК серії 12ААА №386449 від 14.09.2016 року не зазначена дата з якої встановлено інвалідність, днем виникнення права на отримання позивачем одноразової грошової допомоги є 14.09.2016 року, що відповідає положенням пп. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку, відповідно до якого днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Національної поліції в Харківській області, у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в поліції, що складена у вигляді висновку від 24.10.2018 року та затверджена 06.11.2018 року (без зазначення номеру) є протиправною, а тому, як наслідок, позовні вимоги належать до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Національної поліції в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн від 24.10.2018 року, затвердженого 06.11.2018 року (без зазначення номеру).

При цьому, посилання представника відповідача на статтю 101 Закону України «Про Національну поліцію» щодо відсутності документів, які підтверджують обставини отримання позивачем травми, зокрема, чи є наслідком: учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, суд не бере до уваги, оскільки Відповідачу було відомо про те, що ОСОБА_1 не має об'єктивної можливості надати висновок інспекції з особового складу, актів форми Н-1 та Н-5 з сектору охорони праці та довідки з сектору охорони праці про розслідування нещасного випадку, так як за фактом отримання травми відносно нього не проводилось відповідне розслідування.

Зазначені обставини також підтверджуються Постаноою Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року по справі № 803/1515/17, яка залишена без змін Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 року.

Позивач вважає, що одноразова грошова допомога йому повинна бути призначена у відповідності до пп. «в» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну Поліцію» у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату

Згідно з пп. «в» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну Поліцію», розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

При цьому, як вже зазначалось судом, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну Поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

В свою чергу, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Посилання Позивача на довідку батальйону ПСМОП «Золоті ворота» ГУ МВС України в м. Києві від 20.11.2015 року, відповідно до якої старший лейтенант ОСОБА_1, старший інспектор взводу № 2 роти № 2 БПСМОП «Золоті ворота» ГУ МВС України в м. Києві, в період з 06.12.2014 року по 20.11.2015 року (дата довідки) приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності не підтверджує того факту, що травми, за результатом яких Позивачу була встановлена інвалідність були отримані безпосередньо під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом з цим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну Поліцію», одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно з пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну Поліцію», розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Враховуючи, що 30.08.2016 року наказом ГУНП в Харківській області № 297 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а 14.09.2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції суд дійшов висновку, що Позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну Поліцію» - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 гривень.

Таким чином позовна вимога про зобов'язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (50 %) з визначенням III групи інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року у розмірі 480250 гривень підлягає частковому задоволенню у розмірі 1921х70= 134470 грн.

Стосовно позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача моральної шкоди в сумі 53788 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Суд не бере до уваги критерії розрахунку, на яких базується заявлена Позивачем до відшкодування сума у розмірі 53788 грн., з огляду на відсутність переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями Відповідача та завданням Позивачу моральної шкоди, у зв'язку з чим у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 53788 грн. слід відмовити.

Крім того позивач просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошту у розмірі 17000 гривень, в якості компенсації витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням зазначеного, гонорар адвоката за представництво інтересів в суді та надання правничої допомоги повинен включати в себе витрати щодо підготовки справи до розгляду, збору доказів, тощо.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу Позивачем не було надано жодних доказів.

При цьому в тексті позовної заяви Позивач зазначає, що детальний акт про наданий обсяг правової допомоги буде надано додатково.

Проте станом на дату винесення рішення до суду не було надано акт про наданий обсяг правової допомоги, як і не було надано інших доказів, які підтверджують витрати на правову допомогу у розмірі 17000 грн.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 229, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Національної поліції в Харківській області про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 0,00 грн від 24.10.2018 року, затвердженого 06.11.2018 року (без зазначення номеру).

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності (50 %) з визначенням III групи інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11 січня 2016 року, у розмірі, передбаченому пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України «Про Національну Поліцію», а саме 134470 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.