Справа № 360/427/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/427/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 31 січня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області) з такими вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.09.2018 № 15585/2-21 про відмову в зарахуванні у строк, який згідно зі статтею 86 ОСОБА_2 України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру» дає право на призначення пенсії за вислугою років, половини строку навчання позивача з 22.08.1986 по 28.07.1988 у Чернівецькому кооперативному технікумі - учбовому вищому закладі юридичної освіти;

2) зобовязати відповідача прийняти рішення про зарахування до вислуги років, що дає позивачу право на пенсію згідно з частиною першою статті 86 ОСОБА_2 України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру», половини строку навчання у вищому навчальному закладі - Чернівецькому кооперативному технікумі з 22.08.1986 по 28.07.1988, з дня звернення за зарахуванням такого строку, тобто з 06.09.2018, та перерахувати з дня звернення, тобто з 06.09.2018, розмір пенсії за вислугою років згідно зі стажем, до якого входить половина строку навчання в Чернівецькому кооперативному технікумі.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач 06.09.2018 звернулась до відповідача із заявою про врахування до стажу, який дає право на вислугу років за ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», половини строку навчання на юридичному факультеті Чернівецького кооперативного технікуму, де вона навчалася на денній формі з 22.08.1986 по 29.06.1988, та по закінченню якого отримала диплом від 28.06.1988 серії МТ № 570505 з присвоєнням кваліфікації «юрист», який згідно зі статтею 7 ОСОБА_2 України «Про вищу освіту» є документом про вищу освіту.

Відповідач листом від 18.09.2018 № 15585/02-21 повідомив позивача, що Чернівецький кооперативний технікум не є вищим юридичним навчальним закладом і тому підстави для зарахування половини періоду навчання у ньому до вислуги років позивача відсутні.

Позивач з таким рішенням не згодна та вважає його протиправним, оскільки відповідно до статей 5 та 43 ОСОБА_2 України «Про освіту» Чернівецький кооперативний технікум (з 2000 року Чернівецький кооперативний економіко-правовий коледж) є вищим навчальним закладом першого рівня акредитації. Відповідно, період навчання у такому навчальному закладі на денній формі навчання має бути зарахований до стажу роботи позивача.

На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 1-2).

Від УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 14 лютого 2019 року через відділ діловодства, обліку та звернення громадян (канцелярію) суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача з таких підстав (арк. спр. 57-58).

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. З 14.03.2018 позивачу призначена пенсія по інвалідності, з 23.08.2018 позивача переведено на пенсію за вислугу років згідно з ОСОБА_2 України «Про прокуратуру».

Згідно з записами у трудовій книжці БТ-І № 7892415 та дипломі МТ № 570505 позивача, остання у період з 01.09.1986 по 25.06.1988 навчалась у Чернівецькому кооперативному технікумі. Половина строку навчання у цьому навчальному закладі не може бути зарахована до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років згідно з ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», оскільки за нормативного та цільового підходу до розуміння норм права на пенсійне забезпечення за вислугу років мають громадяни України, які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів встановлений для цього законом час або виконували роботу, співмірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю, необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора, зокрема, навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту, що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті.

Поняття про те, ІНФОРМАЦІЯ_1, які її стандарти, структура, система, форми та рівні, які навчальні заклади за якими ознаками відносяться до вищих освітніх закладів дається в актах законодавства, що регулюють відносини у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України. Зокрема, станом на 1 вересня 1986 року, тобто на початок навчання позивача у Чернівецькому кооперативному технікумі, й до червня 1988 року, за чинним на той час ОСОБА_2 Української PCP від 28 червня 1974 року № 2778-VIII «Про народну освіту» (далі - ОСОБА_2 № 2778-VIII) технікуми відносилися до середніх спеціальних навчальних закладів (стаття 49 цього ОСОБА_2), а отримана в них освіта - до середньої спеціальної (стаття 51). Відповідно до статті 54 цього ОСОБА_2 особам, які закінчили середні спеціальні навчальні заклади, присвоювалася кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності.

Аналіз статей 36, 42, 43 ОСОБА_2 України від 23.05.1991 № 1060-ХІІ «Про освіту», статті 6 ОСОБА_2 України від 17.01.2002 № 2984-ІІІ «Про вищу освіту» з урахуванням ретроспективного правового регулювання відносин в галузі освіти та системного і логічного з'ясування змісту цих норм дає підстави вважати, що навчання в такому закладі освіти, як технікум, який у певному часовому вимірі відносився до середніх спеціальних закладів, а здобута в ньому освіта відповідала освітньому рівню цього закладу, а потім на підставі закону став відноситися до вищих закладів освіти, не зазнаючи при цьому змін щодо змісту, обсягу і рівня освіти та фаховості підготовки громадян, які в ньому навчалися, не можна прирівнювати до навчання у вищому навчальному закладі, а здобуті в ньому знання і спеціальність вважають такими, що відповідають вищій освіті.

Ужите в частині шостій статті 86 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» словосполучення «навчання у вищих юридичних навчальних закладах» слід розуміти як цілеспрямовану пізнавальну діяльність людини з отримання знань, умінь та навичок у таких закладах вищої освіти, які спроможні їх надати. За змістом, обсягом та рівнем набуті знання та фахова підготовка мають відповідати поняттю «вища освіта», зокрема й поняттю «вища юридична освіта», за якої громадянин може обійняти посаду прокурора або посаду державного службовця, для зайняття якої вимагається така освіта. При цьому має враховуватися тільки час навчання, затрачений на здобуття вищої юридичної освіти, за наявності якої громадянин може (міг) обійняти прокурорську посаду. Позивач навчалась у Чернівецькому кооперативному технікумі у період з 01.09.1986 по 25.06.1988; у період з 01.08.1988 по 28.06.1991 працювала юрисконсультом райспоживспілки.

Отже, виходячи зі наведеного, у розумінні частини шостої статті 86 ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, належить зараховувати половину строку навчання в тих вищих юридичних навчальних закладах, які за змістом, обсягом та рівнем знань забезпечують надання вищої освіти. Навчання в юридичному технікумі не відноситься до такого процесу отримання знань, позаяк цей заклад не забезпечує надання знань та фахової підготовки.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена Верховним Судом України у постановах від 16 березня 2016 року (справа № 308/264/14-а) та від 25 травня 2016 року (справа № 554/18751/14-а); у постанові Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року (справа № 340/784/14-а).

З викладених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

За даними копій паспорта громадянина України (арк. спр. 9-12), картки фізичної особи платника податків (арк. спр. 14), довідки від 13.03.2017 № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 13) встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, вулиця АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: 93411, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, будинок 38 А, квартира 153, РНОКПП НОМЕР_2.

Згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК від 14.03.2018 серії 12 ААА № 781046 позивач є особою з інвалідністю ІІ групи з 14 березня 2018 року (арк. спр. 17-18).

Позивач у період з 01.09.1986 по 28.06.1988 навчалася у Чернівецькому кооперативному технікумі за спеціальністю правознавство та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджено копіями диплома від 28.06.1988 МТ № 570505 (арк. спр. 20), виписки з книжки успішності (арк. спр. 21), трудової книжки від 29.06.1986 БТ-І № 7892415 (арк. спр. 26-33).

Також, згідно з копією диплому спеціаліста від 11 лютого 1997 року ЛД ВЕ № 012284 позивач закінчила Національну юридичну академію України імені ОСОБА_3 за спеціальністю правознавство за здобула кваліфікацію юриста (арк. спр. 22).

За заявою позивача про призначення пенсії від 12 квітня 2018 року (арк. спр. 60), розпорядженням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 18 квітня 2018 року № 1297 призначено позивачу пенсію по інвалідності з 14.03.2018 (арк. спр. 59).

За заявою позивача про призначення/перерахунок пенсії від 23 серпня 2018 року (арк. спр. 65), розпорядженням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 01 вересня 2018 року № 852943 переведено позивача на пенсію за вислугу років згідно з ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» (арк. спр. 64).

Дослідженням копій розпорядження та розрахунку стажу позивача встановлено, що на час переведення позивача на інший вид пенсії загальний стаж позивача складає 31 рік 10 місяців 28 днів, у тому числі: стаж роботи слідчим 23 роки 6 місяців 1 день. Загальний процент розрахованої пенсії від заробітку становить 60 %.

Згідно з розпорядженням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 20 вересня 2018 року № 852943 позивачу здійснено перерахунок пенсії. Загальний процент розрахованої пенсії від заробітку складає 80 %. Загальний стаж позивача складає 31 рік 10 місяців 28 днів, у тому числі: стаж роботи слідчим 23 роки 6 місяців 1 день (арк. спр. 68).

Дослідженням копії довідки прокуратури Луганської області від 23 серпня 2018 року № 11/277вих-18 встановлено, що вислуга років ОСОБА_1Ю, що дає їй право на пенсію за вислугу років згідно із ОСОБА_2 України «Про прокуратуру» станом на 23.08.2018 складає 23 роки 06 місяців 01 день, у тому числі: 23.02.1995-03.07.1995 стажист старшого слідчого прокуратури Попаснянського району Луганської області; 04.07.1995-09.07.1996 стажист помічника прокурора міста Кіровська Луганської області; 10.07.1996-20.03.1997 стажист старшого слідчого прокуратури міста Кіровська Луганської області; 21.03.1997-08.10.2013 старший слідчий прокуратури міста Кіровська Луганської області; 09.10.2013-22.10.2014 старший слідчий другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Луганської області; 23.10.2014-15.07.2015 слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Луганської області; 16.07.2017-22.04.2018 старший слідчий в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Луганської області; 23.04.2018-по цей час прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Луганської області (арк. спр. 66).

При цьому, ані відповідачем, ані прокуратурою Луганської області до вислуги років позивача, що дає їй право на пенсію за вислугу років згідно із ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», не зарахований час навчання у Чернівецькому кооперативному технікумі у період з 01.09.1986 по 25.06.1988.

Позивач 06.09.2018 звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про зарахування до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років за ОСОБА_2 України «Про прокуратуру», половини строку навчання на юридичному факультеті Чернівецького кооперативного технікуму у період з 01.09.1986 по 25.06.1988, та який з 2000 року став Чернівецьким кооперативним економіко-правовим коледжем вищим навчальним закладом першого рівня акредитації (арк. спр. 15).

Листом від 18.09.2018 № 15585/02-21 УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області повідомило позивачу, що, оскільки кооперативний технікум не є вищим юридичним навчальним закладом, відсутні підстави для зарахування періоду навчання у ньому до вислуги років (арк. спр. 16).

Предметом доказування у даній справі є правомірність відмови відповідача у зарахуванні до вислуги років позивача половини строку навчання у Чернівецькому кооперативному технікумі.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 86 ОСОБА_2 України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі ОСОБА_2 № 1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, визначено засади пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема:

- прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців (частина перша);

- пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина друга);

- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі (частина третя);

- до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього ОСОБА_2, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим ОСОБА_2 було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася (частина шоста);

- пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята).

Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ОСОБА_2 № 1697-VII визнано таким, що втратив чинність із набрання чинності цим ОСОБА_2 України ОСОБА_2 від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі ОСОБА_2 № 1789-XII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини пятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим ОСОБА_2), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 46 ОСОБА_2 № 1789-XII (у редакції, чинній на час працевлаштування до прокуратури Луганської області) прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості. <...>.

Частиною шостою статті 50-1 ОСОБА_2 № 1789-XII визначено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього ОСОБА_2, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Тобто, судом встановлено, що на час працевлаштування позивача на роботу до прокуратури Луганської області статтею 50-1 ОСОБА_2 № 1789-XII була визначена можливість зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Водночас, виходячи з приписів частини шостої статті 86 ОСОБА_2 № 1697-VII, під час дії якої позивач звернувся до відповідача, суд встановив, що передбачена можливість зарахування до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, половини періоду навчання лише у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Станом на 01.09.1986, тобто на початок навчання позивача у Чернівецькому кооперативному технікумі й до червня 1991 року, за чинним на той час ОСОБА_2 Української РСР від 28 червня 1974 року № 2778-VIII «Про народну освіту» (далі - ОСОБА_2 № 2778-VIII) технікуми відносилися до середніх спеціальних навчальних закладів (стаття 49 цього ОСОБА_2), а отримана в них освіта - до середньої спеціальної (стаття 51). Відповідно до статті 54 цього ОСОБА_2 особам, які закінчили середні спеціальні навчальні заклади, присвоювалася кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності.

Згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 4 червня 1991 року № 1144-XII «Про порядок введення в дію ОСОБА_2 Української РСР «Про освіту» з 26 червня 1991 року ОСОБА_2 № 2778-VIII втратив чинність.

За статтею 34 ОСОБА_2 України від 23.05.1991 № 1060-XII «Про освіту» (у редакції на день набрання чинності) до вищих навчальних закладів відносилися технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

За статтею 36 цього ОСОБА_2 випускникам вищих навчальних закладів присвоювалася кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначалася такими рівнями: молодший спеціаліст - забезпечували технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня <...>.

У частині першій статті 42 ОСОБА_2 № 1060-XII (у редакції, чинній на час доповнення ОСОБА_2 № 1789-XII статтею 50-1 зі змінами, внесеними у цю статтю ОСОБА_2 № 2663-ІІІ) встановлено, що вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами освітньо-кваліфікаційних рівнів відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей <...>.

Згідно з частинами першою-третьою статті 43 цього ОСОБА_2 вищими закладами освіти є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Відповідно до статусу вищих закладів освіти встановлено чотири рівні акредитації: перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі заклади освіти; другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі заклади освіти; третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет. Вищі заклади освіти здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо-кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі заклади освіти першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі заклади освіти другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі заклади освіти третього і четвертого рівнів акредитації.

За статтею 6 ОСОБА_2 України від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ «Про вищу освіту» до структури вищої освіти входять освітні й освітньо-кваліфікаційні рівні. До освітніх рівнів віднесено неповну вищу освіту, базову вищу освіту та повну вищу освіту, до освітньо-кваліфікаційних рівнів - молодший спеціаліст, бакалавр та спеціаліст, магістр.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених норм права з урахуванням ретроспективного правового регулювання відносин в галузі освіти та системного і логічного з'ясування змісту цих норм дає підстави вважати, що навчання в такому закладі освіти, як технікум, який у певному часовому вимірі відносився до середніх спеціальних закладів, а здобута в ньому освіта відповідала освітньому рівню цього закладу, а потім на підставі закону став відноситися до вищих закладів освіти, не зазнаючи при цьому змін щодо змісту, обсягу і рівня освіти та фаховості підготовки громадян, які в ньому навчалися, не можна прирівнювати до навчання у вищому навчальному закладі, а здобуті в ньому знання і спеціальність вважати такими, що відповідають вищій освіті.

Ужите в частині п'ятій статті 50-1 ОСОБА_2 № 1789-XII та в частині шостій статті 86 ОСОБА_2 № 1697-VII словосполучення «навчання у вищих юридичних навчальних закладах» слід розуміти як цілеспрямовану пізнавальну діяльність людини з отримання знань, умінь та навичок у таких закладах вищої освіти, які спроможні їх надати. За змістом, обсягом та рівнем набуті знання та фахова підготовка мають відповідати поняттю «вища освіта», зокрема й поняттю «вища юридична освіта», за якої громадянин може обійняти посаду прокурора і слідчого або посаду державного службовця, для зайняття якої вимагається така освіта. При цьому має враховуватися тільки час навчання, затрачений на здобуття вищої юридичної освіти, за наявності якої громадянин може (міг) обійняти прокурорську посаду чи посаду слідчого прокуратури.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспореного правозастосування, суд дійшов висновку, що до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, належить зараховувати половину строку навчання в тих вищих юридичних навчальних закладах, які за змістом, обсягом та рівнем знань забезпечують надання вищої освіти. Навчання в технікумі не відноситься до такого процесу отримання знань, позаяк цей заклад не забезпечує надання знань та фахової підготовки, що відповідає рівню вищої юридичної освіти.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 308/264/14-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 57345877).

Зважаючи на вищевикладене, а також на те, що під час навчання позивача у Чернівецькому кооперативному технікумі з 22.08.1986 по 28.07.1988 цей навчальний заклад відповідно до чинного законодавства був віднесений до середніх спеціальних навчальних закладів, а здобута у ньому освіта не давала можливості обійняти посаду прокурора і слідчого або посаду державного службовця, ІНФОРМАЦІЯ_4, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у зарахуванні такого періоду до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно з ОСОБА_2 України «Про прокуратуру».

Відповідно, позовні вимоги є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 ОСОБА_2 України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: 93800, АДРЕСА_2, фактичне місце проживання: 93408, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_4