Справа № 822/1424/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1424/18

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

05 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року (рішення ухвалене суддею Михайловим О.О. в м.Хмельницький, повний текст судового рішення складено 14 червня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення вісімнадцятої сесії Хмельницької міської ради №37 від 25 жовтня 2017 року в частині відмови їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1200 м.кв. з метою передачі її у власність для ведення садівництва та зобов'язати повторно винести на розгляд сесії Хмельницької міської ради питання щодо надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва із земель комунальної власності біля садівничого товариства "Будівельник".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що підставою для відмови у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки площею 1200 м.кв. з метою передачі її у власність для ведення садівництва слугувала розбіжність цільового призначення цієї земельної ділянки у заяві та у Плані зонування території міста Хмельницького. Вважає, що у рішенні вісімнадцятої сесії Хмельницької міської ради №37 від 25.10.2017 в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутнє посилання на підстави, передбачені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.04.2018 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, залучено Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Хмельницької міської ради (код 33332218, вул. Гагаріна, 3, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (код 39767479, вул. Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, 29000) задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував пункт 2 рішення вісімнадцятої сесії Хмельницької міської ради № 37 від 25.10.2017 "Про розгляд звернення громадян ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва із земель комунальної власності біля садівничого товариства "Будівельник".

Зобов'язав Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1200 м.кв. з метою передачі її у власність для ведення індивідуального садівництва.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та положень процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, винести постанову про відмову в задоволення позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно рішенням Хмельницької міської ради №25 від 30.03.2011 року затверджено План зонування території міста Хмельницького. За Планом зонування території спірна земельна ділянка входить до рекреаційної зони - зони зелених насаджень спеціального призначення (Р-2с), розташована біля садівничого товариства "Будівельник" і виділена для забезпечення правових умов створення і збереження спеціальних зелених насаджень як фактору захисту навколишнього природного середовища від негативного антропогенного впливу та умов функціонування зеленого господарства міста. Відповідач вважає, що звернення позивача не відповідає змісту рішення 23-ї сесії Хмельницької міської ради від 27.02.2013 №31 "Про затвердження Порядку розгляду звернень і клопотань та вирішення питань, пов'язаних із наданням дозволів на розроблення проектів щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, матеріалів інвентаризації земель" та не містить координат земельних ділянок. Тому відділ інформації та кадастрів не може перевірити графічні матеріали на відсутність перетинів та розривів між суміжними земельними ділянками, дотримання вимог законодавства щодо прибережних захисних смуг, охоронних зон ліній електропередач, тощо та роздрукувати схему місця розташування земельної ділянки.

В судове засідання сторони, третя особа та їх представники не прибули, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін, їх представників та представника третьої особи в судовому засіданні обов'язковою не визнавалась, колегія суддів у відповідності до ч.2 ст.313 КАС України визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області з запитом від 31.08.2017 про надання інформації про земельну ділянку, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2.

Листом від 07.09.2017 №1482/116-17 Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області повідомило позивача, що за наявною інформацією земельна ділянка на картографічному матеріалі розташована в межах міста Хмельницького, відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України розпорядником земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб є сільські, селищні, міські ради.

15.09.2017 позивач звернулась до Хмельницького міського голови з заявою, в якій просила відповідно до положень частини 3 статті 22, статей 35, 118 Земельного кодексу України надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка є вільною і межує з землями садівничого товариства "Будівельник" та земельною ділянкою для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 в межах населеного пункту.

До заяви позивач додала копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, копію відповіді Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області щодо цільового призначення земельної ділянки, графічний матеріал з Публічної карти України із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Рішенням вісімнадцятої сесії Хмельницької міської ради №37 від 25.10.2017 "Про розгляд звернення громадян ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва із земель комунальної власності біля садівничого товариства "Будівельник" Хмельницька міська рада, відмовила ряду фізичних осіб, в т.ч. позивачу, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

У відмові щодо надання дозволу відповідач вказав, що відповідно до Плану зонування території міста Хмельницького, затвердженого рішенням п'ятої сесії Хмельницької міської ради від 30.03.2011 №25, відображена на долучених до звернень викопіюваннях земельна ділянка входить до зони зелених насаджень спеціального призначення (Р-2с), яка виділена для забезпечення правових умов створення і збереження спеціальних зелених насаджень як фактору захисту навколишнього природного середовища від негативного антропогенного впливу та умов функціонування зеленого господарства міста. З огляду на наведене, місце розташування земельної ділянки, яку бажає отримати у власність для ведення індивідуального садівництва заявник, не відповідає Плану зонування території міста Хмельницького, затвердженого рішенням п'ятої сесії Хмельницької міської ради від 30.03.2011 №25, який є містобудівним документом, що визначає умови та обмеження використання території міста для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Крім цього, відповідач зазначив, що до звернення ОСОБА_7 не надано координати земельної ділянки, тому відділ інформації та кадастрів не має можливості здійснити перевірку графічних матеріалів на відсутність перетинів та розривів між суміжними земельними ділянками, дотримання вимог законодавства щодо прибережних захисних смуг, охоронних зон ліній електропередач, тощо та роздрукувати схему місця розташування земельної ділянки, що суперечить рішенню двадцять третьої сесії міської ради від 27.02.2013 № 31 "Про затвердження Порядку розгляду звернень і клопотань та вирішення питань, пов'язаних із наданням дозволів на розроблення проектів щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, матеріалів інвентаризації земель".

ОСОБА_2, вважаючи рішення Хмельницької міської ради протиправним, з метою захисту своїх прав, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

У відповідності до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви від 15.09.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки позивач подала всі документи, передбачені Земельним кодексом України, а саме: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, копію відповіді Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області щодо цільового призначення земельної ділянки, графічний матеріал з Публічної карти України з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Разом з тим, фактичними підставами для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугували: 1) відсутність у поданих документах координат земельної ділянки; 2) невідповідність цільового призначення земельної ділянки, визначеного Планом зонування території міста Хмельницького, затвердженим рішенням п'ятої сесії Хмельницької міської ради від 30.03.2011 № 25, цільовому призначенню земельної ділянки, зазначеному у зверненні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо відсутності координат спірної земельної ділянки, позаяк вимога вказати координати земельної ділянки до визначення її кадастрового номеру є перевищенням відповідачем повноважень, передбачених ЗК України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки координати земельної ділянки є складовою проекту землеустрою, та не можуть бути самостійно визначені заявником до виготовлення проекту та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що відсутність координат не може слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на розробленням проекту землеустрою.

Крім того, статтею 35 ЗК України передбачено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.

В силу положень ч. 3 ст.35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що спірна земельна ділянка знаходить у зоні, що має обмеження забудови земельних ділянок і не передбачена для надання громадянам з метою ведення індивідуального садівництва, позаяк знаходиться у рекреаційній зоні Р-2с (зона зелених насаджень спеціального призначення).

Разом з тим, відповідно до відомостей, викладених у листі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області (а.с.11) земельну ділянку, яка була предметом звернення позивача віднесено до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Вказану обставину відповідач не спростував.

Слід також зазначити, що статтею 50 ЗКУ визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до стаття 51ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Використання земель рекреаційного призначення визначено ст.52 ЗК України.

Так, ч.1 та 2 вказаної статті передбачено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління кооперативу до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До земель загального користування дачного кооперативу належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування.

Частиною 3 ст.52 ЗКУ передбачено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом (ч.4 ст.52 ЗКУ).

Разом з тим документального підтвердження щодо того, що зазначена земельна ділянка віднесена до категорії земель рекреаційного призначення матеріали справи не містять.

Доказів щодо того, що запитувана позивачем земельна ділянка для цілей садівництва перешкоджатиме використанню її за призначенням відповідач не надав також.

Покликання відповідача на приписи статті 39 Земельного кодексу України, якою передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови, а також на приписи статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI щодо забудови земельної ділянки виключно в межах її цільового призначення в контексті статтей 17 та 18 Закону №3038-VI з урахуванням плану зонування території населеного пункту колегія судді відхиляє, оскільки запитувана земельна до земель житлової та громадської забудови не відноситься. Відповідно до Плану зонування території міста спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення і використовується саме для забезпечення функціонування зони зелених насаджень спеціального призначення (Р-2с), розташована біля садівничого товариства "Будівельник", тому розбіжності між цільовим призначенням земельної ділянки, вказаним у заяві позивача та цільовим призначенням, зазначеним у Плані зонування території міста Хмельницького, затвердженому рішенням п'ятої сесії Хмельницької міської ради від 30.03.2011 № 25, також не можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу для розробленням проекту землеустрою, оскільки інформацію щодо цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_2 отримала від Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області. Аналогічна інформація міститься і в Публічній кадастровій карті, витяг з якої доданий позивачем до звернення. Інформація з Державного земельного кадастру є офіційною, а приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до даних Державного земельного кадастру є обов'язком власника земельної ділянки, в даному випадку - Хмельницької міської ради.

Крім того, цільове використання позивачем вказаної земельної ділянки не суперечить приписам ст.ст.35, 50 та 51 ЗК України.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірності пункту 2 рішення від 25.10.2017 № 37 в зв'язку з чим, вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 лютого 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Іваненко Т.В.