Справа № 1340/3741/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 лютого 2019 року

Київ

справа №1340/3741/18

провадження №К/9901/4822/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

у с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувсь до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Управління, відповідач) у якому просив забезпечити повний захист його конституційних прав (зокрема, визначених статтями 3, 8, 24 і 129-1 Конституції України) при розгляді даної справи та ухваленні рішення, а також прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (визначених статтями 6, 13 і 14) та протоколом до неї. Для цього позивач просить використати всі передбачені чинним законодавством України повноваження суду в таких випадках, зокрема, приписи частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо можливості виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту прав і свобод людини, а також положення частини другої статті 245 КАС України про можливість прийняття постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина; визнати, що відмова відповідача, який є державним органом, відповідальним за примусове виконання судових рішень, відкрити виконавче провадження за заявою позивача, порушила його права: на відновлення порушеного права, визначеного частиною першою статті 129-1 Конституції України та частиною першою статті 6 Конвенції; на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, визначеного частиною першою статті 13 Конвенції; на недопущення обмежень за ознаками майнового стану, визначеного частиною другою статті 24 Конституції України і частиною першою статті 14 Конвенції; звернутись до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо конституційності положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: їх відповідності нормам частини другої статті 24 Конституції України і статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; зобов'язати Державний бюджет України сплатити на рахунок Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Львівській області суму, визначену цим органом на підставі частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в розмірі авансового внеску за відкриття провадження згідно виконавчого документа №813/4276/14, або ухвалити інше рішення, яке забезпечить відкриття виконавчого провадження вказаним органом у цій справі для відновлення права позивача, порушеного державним органом-боржником.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 11 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року, адміністративний позов задовольнив частково:

визнав протиправними дії Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області щодо надіслання ОСОБА_2 в частині надіслання повідомлення від 01 серпня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зобов'язав Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, щодо якого звернувся ОСОБА_2 із заявою від 30 липня 2018 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого листа за №813/4276/14, виданого 26 липня 2017 року Львівським окружним адміністративним судом.

в решті позовних вимог відмовив.

Суди встановили, що 26 липня 2017 року на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду суд видав виконавчий лист № 813/4276/14 про зобов'язання відділу Держземагенства у місті Львові надати ОСОБА_2 письмову відповідь на запити.

30 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувсь до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

01 серпня 2018 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, розглянувши заяву стягувача, повернув виконавчий документ без прийняття до виконання. Підставою повернення виконавчого листа зазначено пункт 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

За результатом судового розгляду суди дійшли висновку про протиправність дій відповідача щодо надіслання ОСОБА_2 повідомлення від 01 серпня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку із передчасністю та необґрунтованістю прийнятого повідомлення, оскільки відповідач жодним чином не відреагував на вказані позивачем доводи щодо важкого майнового стану та непомірного розміру авансового внеску, що підлягав сплаті при зверненні з виконачим документом.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Державного бюджету України сплатити на рахунок Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області суму, визначену цим органом на підставі частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в розмірі авансового внеску за відкриття виконавчого провадження згідно виконавчого документа № 813/4276/14, суди виходили з того, що суд не вправі зобов'язати Державний бюджет сплатити авансовий внесок за стягувача, який звертається з заявою про примусове виконання рішення, у зв'язку з відсутністю закріплення такої можливості на законодавчому рівні.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Своєю чергою, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішення органу державної виконавчої служби, а судові рішення в цій справі ухвалені за особливостями, встановленими статтею 287 КАС України.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження ухвалених у цій справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 1340/3741/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич