Справа № 2340/4218/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4218/18 Суддя першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишиної О.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління ПФУ в Черкаській області, яка полягає у не проведенні позивачу перерахунку розміру довічного утримання з 01.01.2018 року протиправною та зобов'язати Головне управління ПФУ в Черкаській області провести перерахунок та виплату позивачу, ОСОБА_1, довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру прожиткового мінімуму встановленого на 01.01.2018 р. в розмірі 1762 грн. за період з 01.02.2018 р. по 01.08.2018 р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на день фактичного проведення виплати.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо перерахунку позивачу довічного грошового утримання з 01.08.2018 року є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції щодо необхідності здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2018 року, проте вважає, що судом порушено норми матеріального права, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, як суддя у відставці та одержує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

26.07.2018 року позивач звернувся із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про розмір суддівської винагороди від 2.07.2018 року №27/18-Вих/04-39/18.

Листом від 25.09.2018 року №60254/01-10 позивача повідомлено про перерахунок йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.08.2018 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Частинами 1, 2 статті 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон N 1402-VIII від 2 червня 2016 року) визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VІІI суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Спеціальними нормами закону, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

21 липня 2018 року в газеті Голос України опубліковано Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15 травня 2018 року № 2415-VІІІ (далі Закон № 2415-VІІІ).

Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, зокрема, в абзаці другому пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення названого Закону слово та цифри 1600 гривень змінено словами та цифрами прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Закон № 2415-VІІІ набрав чинності з 22 липня 2018 року.

При цьому Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VІІІ набрав чинності з 01.01.2017 р.

Отже, у даному випадку самим законодавцем дію Закону № 2415-VІІІ в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме, на правовідносини починаючи з 01 січня 2017 року.

Відповідно до ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 р. у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 7 Закону України від 07.12.2017 р. № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 року встановлено у розмірі 1762 грн.

Тобто, з 01 січня 2018 року посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1762 гривні. Тому, саме з цієї дати зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Посилання відповідача на те, що Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 р. №2415-VIII набрав чинності з 22.07.2018 р., тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу здійснено з 01.08.2018р., оскільки закони не мають зворотної дії у часі, колегія суддів вважає безпідставним з оглядом на наступне.

Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 р. №2415-VIII набрав чинності з 22.07.2018 р. та містить темпоральні застереження щодо зворотної дії у часі правової норми щодо зміни розрахункової величини, з якої обраховується суддівська винагорода, а саме не з 1600 грн., а з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, суд зазначає, що статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі "Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у більшому розмірі передбачені чинними нормами законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим "існуючого майна".

Отже, законне сподівання на те, що положення певного нормативно-правового акта будуть застосовані до тих чи інших правовідносин, не може перебувати поза зв'язком з дією такого нормативно-правового акта в часі.

У даному випадку, законне сподівання позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання пов'язане з поширенням дії Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" на правовідносини, які виникли до його прийняття, у співвідношенні з зміною Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, відповідачем порушено право ОСОБА_1, яке захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що працюючим суддям Апеляційного суду Черкаської області здійснено перерахунок суддівської винагороди з 01.01.2018 року, що підтверджується довідкою від 17.09.2018 р. №21796/18-вих/04-24/18.

Разом з тим, судом першої інстанції було вірно зауважено, що на підставі п.4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Оскільки, працюючим суддям Апеляційного суду Черкаської області, виходячи із зміни складових розміру суддівської винагороди, визначених Законом України Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав від 15.05.2018 р. №2415-VІІІ, зроблений перерахунок з 01.01.2018 р., відповідно до положень рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 р. у справі № 4-рп/2016, ч. 4 ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VІІІ, Порядку №3-1 перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен бути здійснений відповідачем з 01 числа місяця збільшення розміру суддівської винагороди працюючих судів, тобто з 01.02.2018 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності проведення перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді у відставці з компенсацією втрати доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку його дія цього поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справах №336/4675/17, №522/5664/17, колегія суддів вважає необґрунтованою, з огляду на те, що в даних судових рішеннях колегією суддів Верхового суду зазначено, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно в частині помилково застосовано норми матеріального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області - задовольнити частково, змінити резолютивну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області - задовольнити частково.

Змінити резолютивну частину рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року, виклавши абзац 3 наступним чином:

«Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру прожиткового мінімуму встановленого на 01.01.2018 року в розмірі 1762 грн. за період з 01.02.2018 року до 01.08.2018 року з урахуванням раніше проведених виплат.»

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

А.Г.Степанюк