Справа № 0840/3112/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3112/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М., за участю представника відповідача - Журавльової Ю.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в адміністративній справі №0840/3112/18

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому просив зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання від 13 червня 2018 року з врахуванням висновків суду по даній адміністративній справі та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтованою площею 1,55 га.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що зверталась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,55 га на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту. Проте, відповідачем відмовлено у наданні такого дозволу з посиланням на те, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. На думку позивача такі дії відповідача є незаконними.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.07.2018 року №Б-3042-2373/0/18-18 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 13.06.2018 року з врахуванням висновків суду.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,55 га відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, практики Європейського суду з прав людини, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що вона неодноразово зверталася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, проте відповідач з необґрунтованих підстав відмовляв їй у задоволенні зазначених клопотань. Таким чином, висновок суду свідчить про те, що відповідач не мав у даному випадку іншого варіанту поведінки, ніж як надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Отже, в даному випадку вимога про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а є ефективним засобом правового захисту порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_2 28.02.2017 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,55 га для ведення селянського господарства на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

Листом від 04.04.2017 року №Б-2198-2102/6-17 відповідач відмовив у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що додані до клопотання картографічні матеріали не дозволяють визначити: чи відноситься позначена на графічних матеріалах земельна ділянка до державної власності сільськогосподарського призначення, перебування її у користуванні у переліку земельних ділянок державної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, а також перевірити місце розташування на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому відсутні правові підстави на надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

13.06.2018 року позивач знову звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність. До заяви позивачем додано копії паспорта, ідентифікаційного номера, графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки.

Листом від 11.07.2018 року №Б-3042-2373/0/18-18 відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу посилаючись на те, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що викладені відповідачем у листі від 11.07.2018 року №Б-3042-2373/0/18-18 мотиви для відмови не обґрунтовані належним чином, не зазначено, у чому саме полягає невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. При цьому, врахував, що оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.07.2018 року №Б-3042-2373/0/18-18, то для відновлення порушених прав позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладене у листі від 11.07.2018 року №Б-3042-2373/0/18-18. Також зазначив, що позивачем вірно обрано спосіб захисту порушених прав шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути її клопотання з урахуванням висновків суду. Разом з тим, вимога позивача про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки є передчасною, оскільки право на прийняття того чи іншого рішення про надання особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, є виключним правом позивача. Тож, зобов'язання відповідача прийняти те чи інше рішення, за результатами розгляду заяви позивача, буде втручанням суду в дискреційні повноваження органу державного управління, що є недопустимим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року № 742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи наведені положення, судова колегія вважає, що позивач має право звернутись із заявою про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 1,55 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за умови, якщо такого права він не використав раніше.

Доказів використання позивачем такого права раніше відповідачем не подавалось.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Враховуючи норми Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333, органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства виступає Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства і відповідачем у листі-відмові не наведено жодної з цих підстав. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Отже, враховуючи, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, зокрема, порядок одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою, врегульовано безпосередньо Земельним кодексом України, посилання відповідача на те, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є неправомірним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що викладена у листі відповідача від 11.07.2018 року №Б-3042-2373/0/18-18 відмова у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не містить визначених у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для такої відмови, а тому не може бути визнана судом правомірною.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,55 га для ведення особистого селянського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що розташована за межами населеного пункту Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Колегія суддів зазначає, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що прийняття рішення про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади. Фактично суд підміняє собою орган виконавчої влади, що суперечить конституційному принципу поділу влад на законодавчу, виконавчу та судову.

Крім того слід зазначити, що відповідачем заява позивача по суті ще не розглядалась, а відмова була мотивована формальними підставами недодержання позивачем вимог законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно використав своє право, передбачене ч. 2 ст. 11 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), вийшов за межі позовних вимог з метою повного захисту прав позивача та зобов'язав Головне управління Держгеокадастру у запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в адміністративній справі №0840/3112/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя І.В. Юрко