Справа № 2а/0470/8752/11
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року

Київ

справа №2а/0470/8752/11

адміністративне провадження №К/9901/3256/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрострой»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2011 (головуючий суддя - Потолова Г.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 (головуючий суддя - Добродняк І.Ю., судді - Бишевська Н.А., Семененко Я.В.)

у справі №2а/0470/8752/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрострой»

до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Днепрострой» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про визнання невинними податкових повідомлень-рішень Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції (далі ДПІ) від 05.07.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про помилковість висновків контролюючого органу про заниження Товариством податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про безпідставність позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

ДПІ у своїх запереченнях на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.07.2014 відкрито касаційне провадження.

11.01.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 31.03.2011 контролюючим органом складено акт від 20.06.2011.

В акті викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем:

- п.1.31. ст.1, пп.4.1.1 і 4.1.6 п. 4.1 ст.4; п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 п 5.9 ст.5; пп7.4.1 і 7.4.3 п.7.4 ст.7 з урахуванням п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 079 155 грн.;

- п.п. 1.4, 1.6 і 1.8 ст.1, п.4.1 ст.4, пп. 7.4.1, 7.4.4 та 7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого занижено податок на загальну суму 863 324 грн.;

- п.7.1 ст.7, пп. 8.1.1 п.8.1 ст.8; п.17.2 ст.17; п.19.2 ст.19 та пп. 20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» внаслідок чого встановлено порушення Товариством вимог податкового законодавства під час перевірки з питання щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в сумі 105 грн.

На підставі акту, 05.07.2011 ДРІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким визначено позивачу грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 324 280, 75 грн. (з яких 259 375 грн. - основний платіж, 64 843, 75 грн. - штрафні санкції);

- №, яким визначено Товариству суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальній сумі 259 375 грн. (з яких 207 500 грн. - основний платіж, 51 875 грн. - штрафні санкції);

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 240 725 грн. (819 780 грн. - основний платіж, 204 945 грн. - штрафні санкції);

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 819 780 грн. (655 824 грн. - основний платіж, 163 956 грн. - штрафні санкції).

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2012 в зв'язку з наступним.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Законів України "Про систему оподаткування", «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового Кодексу України (в частині, що стосується організації, проведення та оформлення результатів перевірок контролюючих органів) та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Аналіз статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» свідчить, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Здійснивши системний аналіз долучених до матеріалів справи доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи не спростовують висновків ДПІ про те, що договори укладені між Товариством (Позичальник) та фізичними особами (Позикодавці), та подальша передача позивачем у власність зазначених осіб об'єктів нерухомості за цінами значно нижчими їх балансової вартості, не давали Товариству підстав для заниження валових доходів платника податку на суму 3 279 121 грн.; що договір поставки, укладений між Товариством та ТОВ «Ултьтраторг» фактично не виконувався та не призвів до реальних змін майнового стану Товариства, а надані позивачем документи бухгалтерського обліку не підтверджують його виконання.

З огляду на це, судами першої та апеляційної інстанцій зроблено правильний висновок про те, що документи бухгалтерської звітності позивача не дають підстав визнати помилковим висновок контролюючого органу про штучне заниження Товариством валових доходів за наслідками виконання вищезгаданих угод.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів якими мотивовано судові рішення, зводяться до переоцінки доказів проаналізованих судами, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрострой» - залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова