Справа № 304/49/19
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/49/19
Провадження № 2-а/304/7/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

з участю секретаря судового засідання - Гавій Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 304/49/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора Мукачівського районного відділення Мукачівського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Опаленика В.В. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 532487 від 29 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора Мукачівського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській о4бласті О6паленика В.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 532487 від 29 грудня 2018 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2018 року поліцейським Опалеником В.В. відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №532487, згідно якої він того ж дня о 01.30 год. в с. Дубриничі по вул. Миру керував транспортним засобом марки «Мерседес Віто», д/н НОМЕР_1, будучи позбавлений права керування транспортними засобами, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП. Згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Вказану постанову вважає незаконною, такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки того дня він зі своєю сім'єю - дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 на автомобілі «Мерседес Віто», за кермом якого була дружина, приїхали в гості до знайомих. Приблизно першої години ночі вони зібралися їхати додому, однак між ним з дружиною виникла сварка, в ході якої дружина витягла із замка запалювання ключі, забрала документи та пішла із сином додому. Оскільки він був ображений на дружину, то залишився у автомобілі і приліг на заднє сидіння та через пару хвилин йому у вікно засвітили ліхтариком і він побачив працівників поліції, які його силоміць витягнули з автомобіля. Вони у грубій формі запропонували йому пройти огляд на стан сп'яніння, оскільки з їх слів, він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку з тим, що транспортним засобом він не керував взагалі, так як позбавлений права керування, він відмовився від проходження медичного освідчення і підпису у протоколах. На всі заперечення працівники поліції не реагували, навпаки склали відносно нього три протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, ст. 185 КУпАП, ч. 4 ст. 126 КУпАП. Крім того зазначає, що в оскаржуваній постанові зовсім не зрозуміло, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки в п. 6 після марки автомобіля, почерк, яким написано текст, різко змінюється і стає нечитабельним. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, посилаючись на обставини позовної заяви.

Відповідач Опаленик В.В. у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглядає справу у його відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 268 КАС України.

На пропозицію суду, яку було викладено в ухвалі від 29 січня 2019 року, подати відзив на позовну заяву, такий подано не було, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 6 ст. 162 КАС України.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 (дружина позивача) та ОСОБА_6 також підтвердили доводи позивача про те, що він знаходився у своєму автомобілі марки «Мерседес Віто», д/н НОМЕР_1, на задньому сидінні та дрімав, тобто транспортним засобом не керував. Свідок ОСОБА_4 також додала, що коли вони посварилися з чоловіком, то вони із сином залишили його у автомобілі ночувати, а самі пішли пішки додому, крім цього вона забрала від нього ключі від автомобіля.

Заслухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як роз'яснює п. 3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 4 ст. 126 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2018 року поліцейським Опалеником В.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 532487, згідно якої він того ж дня о 01.30 год. в с. Дубриничі по вул. Миру керував транспортним засобом марки «Мерседес Віто», д/н НОМЕР_1, будучи позбавлений права керування транспортними засобами, за що відповідальність передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП. Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у вчиненні такого правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) грн. (а. с. 7).

Так, згідно ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Разом з цим, в ході судового засідання встановлено відсутність будь-яких належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, а саме того, що, по перше, позивач позбавлений права керування транспортними засобами, а по-друге, він керував будь-яким транспортним засобом, чим відповідно порушив вимоги ПДР України (матеріалів фотофіксації, письмових показань свідків вказаного тощо).

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 27 цього Кодексу штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином враховано та дотримано вищенаведених норм чинного законодавства України.

З врахуванням того, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 6-10, 14, 241-244, 246, 251, 286 КАС України, ст. ст. 7, 33, 222, 251, 258, 288 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

У Х В А Л И В :

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Мукачівського районного відділення Мукачівського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції Опаленика В.В. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 532487 від 29 грудня 2018 року - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 532487 від 29 грудня 2018 року, винесену інспектором Мукачівського районного відділення Мукачівського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенантом поліції Опалеником В.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) грн. - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається у письмовій формі до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Чепурнов В. О.