Справа № 160/7541/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2018 року Справа № 160/7541/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СИСТЕМА» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою суду від 16.10.2018 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали суду 07.11.2018 року відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що в ході перевірки встановленні порушення п.1, 2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями), а саме: проведення розрахункових операцій з приймання готівки через ПТКС ТОВ «ФК «СИСТЕМА» для подальшого її переказу на загальну суму 2 319 197 682,60 грн. без застосування РРО та без видачі відповідних розрахункових документів.
Порушення не проведення розрахункової операції через РРО вчинене вперше, сума штрафних (фінансових) санкцій за дане порушення складає 1,00 грн.
В ході перевірки встановленні порушення п.2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (із змінами та доповненнями) (п.11 розділу II Положення від 29.12.2017 року № 148) в частині несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів в касовій книзі підприємства ТОВ «ФК «Система» в суму 500 грн. за 15.09.2015 р. та 28.03.2016 р., а саме: (видача готівки з банкомату 15.09.2015 р. в суме 200 грн. оприбуткована в касі підприємства 16.09.2015 р. згідно прибуткового касового ордеру №3 від 16.09.2015 р.); (видача готівки з банкомату 28.03.2016 р. суме 300 грн. оприбуткована в касі підприємства 29.03.2016 р. згідно прибуткового касового ордеру № 1 від 29.03.2016 р.).
Сума фінансової санкції за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки згідно абз.3 ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" складає п'ятикратний розмір неоприбуткованої суми. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
До суду 05.12.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких позивач зазначив, що до 17.02.2017 р. питання використання РРО на ПТКС було нормативно не врегульовано. Таким чином, за період з 01.01.2015 р. по 17.02.2017 р. позивач був позбавлений можливості встановлення реєстраторів розрахункових операцій з причин відсутності сертифікованих моделей останніх для ПТКС. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не було враховано, що фактично весь період, за який здійснювалася перевірка в Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій були відсутні сертифіковані моделі реєстраторів розрахункових операцій для ПТКС, а операції з переказу коштів, які виконував позивач не є розрахунковими операціями в розумінні Закону №265/95-ВР, а натомість регулюються Законом №2346-ІІІ. Позивач просив суд позов задовольнити в поновному обсязі.
Згідно із ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
- п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами і доповненнями) підприємством неправомірно занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 273 567,00 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 64 265,00 грн., за 1 квартал 2016 року в сумі 138 318,00 грн. та за 2 квартал 2016 року в сумі 70 984,00 грн.
Відповідальність за данні порушення передбачена п.1 ст.17 Закону України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями): у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту непроведения розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи: - вчинене вперше - 1 гривня;
за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).
Сума фінансової санкції за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки згідно абз.3 ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" складає п'ятикратний розмір не оприбуткованої суми: 500 грн. х 5 = 2500 грн.
- п.164.1, пп.164.2.2, п.164.2, п.п.164.2.11, абз.«е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.1 п.168.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3 ст.168, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, абз.«а» п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 ПКУ № 2755-VІ, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 7539,5 грн.
- пп.168.1.5 п.168.1 ст. 168, п.171.1 ст.171, пп.«а» п.176.2 ст.176, п.161 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу №2755-VІ від 02.12.10 р. в результаті чого занижено військовий збір у сумі 522,95 грн.
- п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14, абз.1 п.46.1 ст.46, п.49.1 та п.49.2, п.п.49.18.2, п.49.18 ст.49, ст.51 гл.2 та п.п.б п.176.2 ст.176 ПК України за подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ за період 1 кв. 2015 р. - 1 кв. 2018 р.
- порушення п.1 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на Загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року №2464 в результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 8255,42 грн.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Приписами п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п.198.1. ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Так, ТОВ «ФК «СИСТЕМА» є небанківською фінансовою установою відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, серія ФК№279 від 21.04.2011 р. Основним видом господарської діяльності позивача є переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Даний вид діяльності товариство здійснює на підставі ліцензії Національного Банку України про переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №29 від 23.10.2015 р. Свою господарську діяльність ТОВ «ФК «СИСТЕМА» здійснює за допомогою програмно-технічних комплексів самообслуговування.
Згідно з ст.16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 р. №2346-111 обов'язок небанківських фінансових установ видавати платникам паперові квитанції при внесенні ними до ПТКС готівки для її подальшого переказу. Зразки таких квитанцій повинні відповідати вимогам Наказу Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016 р. «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів» та бути затвердженими Національним банком України для використання в діяльності кожної фінансової компанії.
Позивач в позові зазначив, що операція внесення платниками готівкових коштів в ПТКС ТОВ «ФК «СИСТЕМА» для їх подальшого переказу супроводжується видачею платнику відповідної квитанції про внесення готівки до ПТКС. Зразок даної квитанції затверджений Національним банком України та надавався перевіряючим, проте не був прийнятий перевіряючими до уваги.
Правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом №265/95-ВР.
За визначенням статі 2 вказаного Закону реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.
Місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.
Відповідно до п.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.
Так, в акті перевірки відповідач робить висновок, що ТОВ «ФК «Система» здійснює свою діяльність з переказу коштів з порушенням пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: надання фінансових послуг з переказу коштів із застосуванням програмно-технічних комплексів самообслуговування без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій.
За визначенням статті 2 Закону №265/95-ВР поняття «програмно-технічний комплекс самообслуговування» застосовується у значенні, наведеному в Законі України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Згідно з п.1.32-2 ст.1 Закону №2346-ІІІ, ПТКС - це програмно-технічний комплекс самообслуговування - пристрій, що дає змогу користувачеві здійснювати операції з ініціювання переказу коштів, а також виконувати інші операції відповідно до функціональних можливостей цього пристрою без безпосередньої участі оператора (касира). Отже, технічні особливості ПТКС полягають у тому, що сам по собі ПКТС це частина системи до якої входять сервер фінансової компанії, комп'ютерна система фінансової компанії, разом із програмним забезпеченням, що забезпечує сам переказ.
Відповідно до пункту 1.24 статті 1 Закону №2346-ІІІ переказ коштів (далі за текстом -переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.
Згідно з пунктом 8.5 статті 8 цього ж Закону строки проведення переказу за допомогою платіжних інструментів, визначаються правилами платіжної системи та договорами, що укладаються між учасниками та користувачами платіжної системи.
Отже, ПТКС виконує лише частину операції з усього циклу операції з переказу коштів. Функція ПТКС полягає в прийнятті готівкових коштів для переказу і це лише частина операції, яка згідно з п.7 ст.21 Закону №2346-ПІ називається «ініціюванням переказу», за якою слідують інкасація, фінансовий моніторинг та безпосередньо сам переказ.
Розрахункова операція відповідно до Закону №265/95-BP - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Аналізуючи викладене суд доходить до висновку, що переказ коштів не є розрахунковою операцією.
Згідно з п.1.24 статті 1 Закону №2346-ІІІ ініціатор переказу та отримувач можуть бути однією і тією ж особою, що також доказує відсутність розрахунку, а відповідно переказ коштів не є розрахунковою операцією.
Відповідно, за місцем прийняття готівкових коштів, тобто за місцем розташування ПТКС, не здійснюється будь яких розрахункових операцій, оскільки не здійснюється продажу товарів, робіт, послуг; не надається послуга з переказу коштів, оскільки момент отримання послуги з переказу коштів не пов'язаний у часі з моментом внесення грошових коштів до ПТКС. Час надання послуги пов'язаний з моментом зарахування грошових коштів на рахунок отримувача.
Таким чином, відповідно до норм діючого законодавства України, операції з переказу коштів, які виконує ТОВ «ФК «СИСТЕМА» не є розрахунковими операціями в розумінні Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-BP, що, в свою чергу, унеможливлює застосування штрафних санкцій передбачених пунктом 1 статті 17 даного Закону України.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій» № 569-VIII. Даним законом були внесені зміни в Закон України №265/95-ВР, які і зобов'язали суб'єктів господарювання - небанківські фінансові установи при здійсненні операцій з приймання готівки для подальшого її переказу з використанням ПТКС застосовувати реєстратори розрахункових операцій. При цьому, небанківські фінансові установи при здійсненні прийому коштів з метою їх подальшого переказу застосовують ПТКС, які, юридично та фактично і є РРО відповідно до визначення цього поняття ст.2 Закону №265/95-ВР.
Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», наданих в листі від 26.12.2008 р. № 758-0-2-08-19 при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. В даному випадку спеціальним актом, у відповідності до якого позивач здійснює свою діяльність, є Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 р. №2346-ІІІ.
Згідно з положеннями ст.4 ПК України, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, діє принцип презумпції правомірності рішень платника податку та, згідно роз'яснень Міністерства юстиції України від 11.04.2011 р. (лист № 195-0-2-11-18) рішення приймається на користь платника податків.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 1 762 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 4819565 від 05.10.2018 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1 762 грн. підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.