Справа № 826/45/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/45/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Мідянці А.А.

представника позивача Величко-Іваненко С.І.,

представника позивача Пінчук Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК-ІНВЕСТ 1982» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК-ІНВЕСТ 1982» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду первинної скарги,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК-ІНВЕСТ 1982» звернулось до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.09.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а також, рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 23.11.2017 № 27249/6/99-99-11-01-02-25, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариством з обмеженою відповідальністю «ЮК-ІНВЕСТ 1982» надано всю первинну документацію на підтвердження реальності господарських взаємовідносин з контрагентами, яка спростовує висновки податкового органу та доводить дотримання позивачем положень п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України та ,як наслідок, відсутність завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму - 521851,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у позивача відсутня необхідна документація, яка дає підстави для віднесення позивачем сум податкового кредиту, що виникли за господарськими операціями з контрагентами, оскільки, в матеріалах справи наявні вироки стосовно посадових осіб контрагентів позивача, тому господарські операції фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт наголошує, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими, оскільки, ним було подано усі необхідні документи на підтвердження реальності господарських операцій, тому прийняте податкове повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду первинної скарги підлягають скасуванню. Крім того, апелянт зазначає, що зазначеними в рішенні суду першої інстанції вироками не встановлено вини позивача та не спростовано реальність здійснених господарських операцій між позивачем та контрагентами, а лише встановлено вину певних посадових осіб за різні періоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у період з 18.08.2017 року по 23.08.2017 року ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЮК-ІНВЕСТ 1982» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками ПП «Торговий дім «Макс» за період квітень, травень, червень, липень, серпень 2015 року, TOB «Екодит» за період серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, TOB «Флеш Сток» за період вересень 2015 року, TOB «Оланд Сторм» за період вересень-листопад 2015 року, TOB «Будівельно-торгово-транспортна компанія» за період жовтень 2015 року, за результатами якої складено акт від 01.09.2017 року №603/26-15-14-04-04/33998180, яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 521851,00 грн.

На підставі акта перевірки від 01.09.2017 року №603/26-15-14-04-04/33998180 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 644151,00 грн, в тому числі, 515321,00 грн за основним платежем та 128830,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Заперечення позивача на акт перевірки були залишені без задоволення.

Також, Товариство оскаржило акт перевірки в адміністративному порядку, проте, Рішенням про результати розгляду скарги №27249/6/99-99-11-01-02-25 від 23.11.2017 ДФС України залишила податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 № без змін, а скаргу без задоволення.

Вказані податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС та рішення ДФС, прийняте за результатом розгляду скарги, є предметом цього позову, оскільки, позивач вважає їх протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, проте, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким судовим рішенням з огляду на наступне.

Так, згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Аналіз наведеним норм свідчить про те, що обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, між позивачем ТОВ «Екодит» (поточна назва ТОВ «Готліб ЛТД») укладено ряд договорів, а саме:

згідно з договором від 07.08.2014 № 07/08 на ремонт дорожніх машин САВАЛКО SR1500, SR800 ТОВ «ЮК-Інвест 1982» (Замовник) доручає, а ТОВ «Екодит» (поточна назва ТОВ «Готліб ЛТД») (Виконавець) зобов'язується на власний ризик виконувати у відповідності до умов Договору роботу, а Замовник зобов'язується приймати та оплачувати ремонт дорожніх машин Савалко SR1500 на базі автомобіля Volvo F 12, Савалко SR1500, SR800, на базі автомобіля Skania Р92Н згідно Специфікації (т.1 а.с.63);

відповідно до договору від 22.08.2014 № 22/08 на ремонт дорожніх машин для забивання стовпчиків ТОВ «ЮК-Інвест 1982» (Замовник) доручає, а ТОВ «Екодит» (поточна назва ТОВ «Готліб ЛТД») (Виконавець) зобов'язується на власний ризик виконувати у відповідності до умов Договору роботу, а Замовник зобов'язується приймати та оплачувати ремонт машини для забивання стовпчиків згідно Специфікації(т.1 а.с.64);

відповідно до договору від 01.12.2014 №01/12 на ремонт та модернізацію асфальтоукладника ТОВ «ЮК-Інвест 1982» (Замовник) доручає, а ТОВ «Екодит» (поточна назва ТОВ «Готліб ЛТД») (Виконавець) зобов'язується на власний ризик виконувати у відповідності до умов Договору роботу, а Замовник зобов'язується приймати та оплачувати ремонт та модернізацію дорожньої техніки (асфальтоукладника ДС- 195) згідно Специфікації (т.1 а.с.65).

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів позивачем надано специфікації, податкові накладні, акти виконаних робіт, видаткові накладні, рахунки-фактур (т.1 а.с.67-107).

Крім того, протягом 2015 року позивач виконував підрядні роботи з ямкового ремонту автодоріг на підставі укладених з ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» договорів, а саме: №С601Д-15-3 від 25.02.2015, №С602Т-15-2 від 01.08.2015, №С602М-15-2 від 01.08.2015 про закупівлю послуг 42.11.2 «будування автомобільних доріг і автомагістралей, інших доріг, елементів доріг; злітно-посадкових смуг летовищ» (послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного значення (національні,міжнародні, регіональні) загального користування у Запорізькій області (т.1 а.с.108-125).

Відповідно до умов зазначених договорів, позивач зобов'язувався виконувати зазначені підрядні роботи зі свого матеріалу та за рахунок власних засобів та ресурсів, у зв'язку з чим закуповував необхідні товари.

Виконання умов даних договір підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (т.1 а.с.135-142,152-157, 162-164, 194-199, 216-227), а також актами надання послуг, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 228-238).

Також, між позивачем (надалі - «Покупець»), та ПП «Торговий дім «Макс», в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту (надалі - «Постачальник») було укладено договір поставки від 06.04.2015 № 15/04П, згідно якого Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити товарно-матеріальні цінності (надалі товар), згідно поданої заявки, а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити даний товар (т.1 а.с.126-127).

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем надано специфікації, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури (т.1 а.с.128-134, 143-151, 158-161, 165-188).

Крім того, на підставі усного договору купівлі-продажу TOB «Оланд Сторм» документально оформлені: рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, підписані зі сторони Постачальника - директором TOB «Оланд Сторм» ОСОБА_6, від Покупця - видаткові накладні - представником за довіреністю від 08.09.2015 № 62 ОСОБА_7 (т.1 а.с.189, 193, 200-203)

Згідно товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником являється TOB «Оланд Сторм» (т.1 а.с.190-192).

На підставі усного договору купівлі-продажу з TOB «Флеш-Сток», останнім документально оформлені: рахунок-фактура, видаткові та податкові накладні, підписані зі сторони Постачальника - директором TOB «Флеш-Сток» ОСОБА_8, від Покупця - видаткові накладні-представником за довіреністю від 07.09.2015 № 60 ОСОБА_7 (т.1 а.с.204-208, 210)

Згідно виписки банку від 17.09.2015 позивач перерахував грошові кошти TOB «Флеш-Сток» в сумі 224760,00 грн.

Також, на підставі договору купівлі-продажу, який письмово не укладався, TOB «Будівельно- Торгово-Транспортна компанія» документально оформлені: рахунки фактури, видаткову та податкову накладну, підписану зі сторони Постачальника - директором TOB «Будівельно- Торгово-Транспортна компанія» ОСОБА_9, від Покупця - видаткову накладну - представником за довіреністю від 19.10.2015 № 74 ОСОБА_10 (т.1 а.с.209, 214-215)

Згідно товарно-транспортних накладних автомобільним перевізником являється TOB «Будівельно-Торгово-Транспортна компанія» (т.1 а.с.211-213).

Як вказує суд першої інстанції, оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ «ЮК-Інвест 1982» та ПП «Торговий дім «Макс» за період квітень, травень, червень, липень, серпень 2015 року, TOB «Екодит» за період серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, TOB «Флеш Сток» за період вересень 2015 року, TOB «Оланд Сторм» за період вересень-листопад 2015 року, TOB «Будівельно-торгово-транспортна компанія» за період жовтень 2015 року - відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, отже, у ТОВ «ЮК-Інвест 1982» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Крім того, згідно відповіді Головного управління Держпраці у Київській області від 20.07.2016 № 11/7363 TOB «Екодит» (поточна назва TOB «Готліб ЛТД») не отримував дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, очевидно необхідних для виконання такого роду задекларованих будівельних робіт для Позивача.

Також, в наведеному листі зазначено, що за Товариством не зареєстровані транспортні засоби, в тому числі, великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування (які необхідні для виконання задекларованих робіт), що підтверджує неможливість з їх боку виконати задекларовані роботи з підвищеною небезпекою.

Крім того, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на судових вироках, а саме:

вироком від 23 листопада 2016 року Баришівського районного суду Київської області по справі № 361/3761/16-к керівника ТОВ «Екодит» визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.205-1 Кримінального кодексу України;

вироком Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2017 у справі № 337/1391/17 обвинувачено громадянина України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 205 (в редакції від 15.11.2011), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205-1 (в редакції від 10.10.2013), ч. 1 ст. 263-1 (в редакції від 05.07.2012), ч. 1 ст. 263 ( в редакції від 05.07.2012) Кримінального кодексу України;

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 у справі № 331/2945/17 (1-кп/331/281/2017), ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст.205-1 Кримінального кодексу України;

вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/5639/16-к від 10.05.2016 директора TOB «Флеш-Сток» громадянина ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

За висновком суду першої інстанції, вирок за статтями 205, 205-1 Кримінального кодексу України щодо однієї особи - фіктивного суб'єкта господарювання - позбавляє права на податкову вигоду всіх його контрагентів незалежно від реальності чи нереальності господарських операцій.

Разом з тим, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, вироком Баришівського районного суду Київської області по справі № 361/3761/16-к від 23 листопада 2016 року виправдано ОСОБА_13 за ч.5 ст.27 ,ч.1 ст.205 КК України за фактом пособництва у фіктивному підприємництві та визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205-1 КК України, за фактом підроблення документів, які подаються для державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності, в тому, що 23.06.2015 року вона внесла неправдиві відомості в установчі документи та 26.06.2015 року подала їх державному реєстратору для здійснення перереєстрації ТОВ «Екодит».

Зазначеним вироком встановлено, що з жовтня 2014 року по червень 2015 року директором ТОВ «Екодит» була ОСОБА_14, за час роботи якої ТОВ «Екодит» працювало, мало свій офіс, складські приміщення, були наймані працівники.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Екодит» (поточна назва ТОВ «Готліб») створене та зареєстроване 23.02.2010 року та значиться в реєстрі по цей час.

Отже, ОСОБА_15, щодо якої винесено вирок, працювала директором ТОВ «Екодит» з 26.06.2015 року, у той час, як фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «Екодит» мали місце у період з серпня по грудень 2014 року, тому вказаний вирок не може вважатися доказом на підтвердження нереальності цих господарських операцій.

Крім того, вироком Хортинського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2017 року у справі №337/1391/17 затверджено угоду від 21.04.2017 року між прокурором та ОСОБА_11 про визнання останнього винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.1 ст.205 та ч.1 ст.205-1, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.263 КК України, у тому, що він без відома та згоди засновника та діючого на той час директора ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія» ОСОБА_16 в жовтні 2015 року з метою прикриття незаконної діяльності організував підроблення установчих документів про перереєстрацію вказаного товариства, які 23.10.2015 року були подані до державного реєстратора для проведення реєстраційних дій.

При цьому, відсутні будь-які пояснення діючого на той час директора ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія», яким би заперечувались факти поставки товару на адресу ТОВ «Юк-Інвест 1982».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія» створене і зареєстроване 10.12.2014 року та значиться в реєстрі по цей час.

Отже, ОСОБА_11 не був ні директором, ні засновником ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія», а описані у зазначеному вироку суду обставини не стосуються фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Будівельно-торгово-транспортна компанія» та періоду їх здійснення.

Крім того, вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 року у справі №331/2945/17 затверджено угоди між прокурором та ОСОБА_11 від 20.04.2017 року про визнання його винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205 та ч.2 ст.205-1 КК України, ОСОБА_17 від 27.04.2017 року про визнання його винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205 та ч.2 ст.205-1 КК України, та ОСОБА_18 від 27.04.2017 року про визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205 та ч.2 ст.205-1 КК України.

Згідно з цим вироком суду, ОСОБА_11 та ОСОБА_17 визнаються винуватими в тому, що спільно організували придбання та створення юридичної особи ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «МАКС» з метою прикриття незаконної діяльності. З цією метою вони підробили необхідні для подальшої перереєстрації діючого суб'єкта підприємницької діяльності ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «МАКС» і призначення директора, та через невстановлену особу 28.08.2015 подали їх до державного реєстратора для проведення реєстраційних дій.

Описані у цьому вироку обставини вказують на те, що ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «МАКС» формально набуло статусу фіктивного з моменту його придбання та перереєстрації засудженими особами з метою прикриття незаконної діяльності, тобто з 28.08.2015 року.

При цьому, фінансові-господарські операції між ТОВ «ЮК-ІНВЕСТ 1982» та ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «МАКС» та поставка товару мали місце у період з 06.04.2015 по 25.08.2018 року, що підтверджується документами бухгалтерського обліку.

Отже, описані у вироку суду обставини не стосуються фінансово-господарських взаємовідносин між ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «МАКС» та ТОВ «ЮК-ІНВЕСТ 1982», а також періоду їх здійснення.

Крім того, суд першої інстанції посилається на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2017 (справа № 757/43021/17-к), як на підставу визнання безтоварності операцій між ПП «ТОРГОВИЙ ДІМ «МАКС» та ТОВ «ЮК- ІНВЕСТ 1982». Однак, цією ухвалою лише вирішено питання про надання доступу до документів, які знаходяться у володінні ПАТ «Сбербанк» стосовно ряду суб'єктів господарювання, в тому числі ПП «Торговий дім «Макс». Зазначене судове рішення не містить даних щодо фінансово-господарських взаємовідносин між ТОВ «ЮК-ІНВЕСТ 1982» та ПП «Торговий дім «Макс».

Отже, суд першої інстанції, безпідставно посилається на обставини кримінального провадження, які описані в зазначеній ухвалі слідчого судді та досліджуються під час досудового розслідування, як на встановлений факт нереальності господарських операцій між ТОВ «ЮК-ІНВЕСТ 1982» та ПП «Торговий дім «Макс».

Також, суд першої інстанції посилається на факт проведення слідчим відділом ФР Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України щодо невстановлених осіб, які здійснили державну реєстрацію ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» з метою прикриття незаконної діяльності.

При цьому, обвинувачення за фактом створення чи придбання ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» жодній особі не пред'явлено.

На цей час немає вироку суду щодо посадових осіб ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» за фактом створення чи придбання фіктивного підприємництва ТОВ «ОЛАНД СТОРМ».

Наявність кримінального провадження, яке розслідується органом досудового розслідування, не є підставою для визнання господарських операцій нереальними та не створює правових наслідків для платників податків.

Разом з тим, згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» значиться в реєстрі на момент розгляду справи.

З приводу посилання суду першої інстанції на відповідь Головного управління Держпраці у Київській області від 20.07.2016 № 11/7363 про відсутність у ТОВ «ЕКОДИТ» дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, колегія суддів зазначає, що вказана інформація не може бути обґрунтованим та належним доказом, позаяк послуги (роботи), що надавались вказаним контрагентом для ТОВ «ЮК-ІНВЕСТ 1982», не відносяться до робіт підвищеної небезпеки та в ході таких робіт не експлуатувались машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки.

Крім того, не може братися до уваги інформація сервісних центрів МВС щодо реєстрації транспортних засобів та відповідь інших суб'єктів господарювання щодо надання транспортних послуг, оскільки, такі відомості отримувались відповідачем в квітні-травні 2018 року, тобто після прийняття ним спірного податкового рішення.

Колегія суддів зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Зазначеними доказами податкового органу не окреслено коло суб'єктів господарювання реального сектору економіки, з якими здійснювалося лише документальне оформлення господарських операцій без реального їх проведення, відображення фіктивних господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов'язань.

В даних документах позивач не встановлений серед переліку підприємств, установ і організацій, яким штучно формувався податковий кредит, господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках даного кримінального провадження не досліджувались. Не надано доказів, що первинні документи, виписані за результатом таких операцій, підписані чи видані неуповноваженими особами, не встановлено, що відповідна посадова особа не видавала будь-яких доручень щодо здійснення господарської діяльності, розпорядження товаром, виконання певних робіт.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та ПП «Торговий дім «Макс», TOB «Екодит», TOB «Оланд Сторм», TOB «Будівельно-торгово-транспортна компанія» були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов'язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у ПП «Торговий дім «Макс», TOB «Екодит», TOB «Оланд Сторм», TOB «Будівельно-торгово-транспортна компанія» об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з надання послуг, адже у комерційній діяльності виконання послуг не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Колегія суддів дійшла до висновку, що надані позивачем документи є належними доказами виконання контрагентом умов договорів, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, відповідають вимогам ст.9 вищенаведеного Закону.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів, сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині господарських операцій з контрагентами позивача: ПП «Торговий дім «Макс», TOB «Екодит», TOB «Оланд Сторм», TOB «Будівельно-торгово-транспортна компанія».

Разом із тим, щодо господарських відносин позивача та ТОВ «Флеш-Сток» колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №200/5639/16-к від 10.05.2016 року директора ТОВ «Флеш-Сток» ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.205, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України.

Відповідно до даного вироку, ОСОБА_12 підписав статут ТОВ «Флеш-Сток», який після його перевірки, був нотаріально засвідчений нотаріусом, та видав нотаріальну довіреність якою уповноважував на представництво його інтересів з питань, пов'язаних з реєстрацією підприємства ТОВ «Флеш-Сток», в державних та контролюючих органах раніше невідомих йому громадян.

Даним вироком встановлено, що ОСОБА_12 вступив у попередню змову з невстановленими слідством особами, направлену на фіктивне підприємництво, тобто створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

Так, статус фіктивного, нелегального підприємства (зокрема, в силу його реєстрації на підставну особу) несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, отримані послуги по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Флеш-Сток» не підлягають включенню до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Суд звертає увагу, що формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, враховуючи відсутність договору між позивачем та ТОВ «Флеш-Сток» неможливо встановити умови транспортування товару (дизельного палива, суміші газу та моторного палива, мастила моторного) від постачальника до покупця, строку дії договору, порядку розрахунків.

При цьому сукупність вищевказаних обставин, дає обґрунтовані підстави стверджувати про нереальність даних господарських операцій.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платників податку ПП «Торговий дім «Макс», TOB «Екодит», TOB «Оланд Сторм», TOB «Будівельно-торгово-транспортна компанія», встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарської операції, наявності наданих послуг (товару) та проведення оплати за них, використання наданих послуг (товару) у господарській діяльності позивача з вказаними контрагентами, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.09.2017 № в цій частині.

Разом із тим, податкове повідомлення-рішення від 27.09.2017 № в частині накладення податкового зобов'язання щодо правовідносин між позивачем та ТОВ «Флеш-Сток» на суму 103925,00 грн є обґрунтованим з огляду на встановлені судом обставини, тому податкове повідомлення-рішення в цій частині є правомірним.

В свою чергу, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 23.11.2017 № 27249/6/99-99-11-01-02-25, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо порушення відповідачем норм податкового законодавства при розгляді такої скарги. Сама по собі незгода з даним рішенням не може свідчити про його протиправність.

Крім того, рішення ДФС в даному випадку не має юридичної значимості для позивача, оскільки, належним і достатнім способом його порушеного права є оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення та, як наслідок, його скасування.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК-ІНВЕСТ 1982» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року - скасувати ти прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК-ІНВЕСТ 1982» задовольнити частково.

Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.09.2017 № на суму 540227,50 грн (п'ятсот сорок тисяч двісті двадцять сім).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25.02.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк