Справа № 1240/2741/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року справа №1240/2741/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Луганського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Чернявська Т.І.) від 23 листопада 2018 року (повний текст рішення складний 29 листопада 2018 року) у справі №1240/2741/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльність пов'язану з тривалим невиконанням і зупиненням виконання судового рішення у адміністративній справі №812/1695/13-а протиправною; зобов'язання здійснити дії щодо виконання судового рішення в адміністративній справі №812/1695/13-а шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення провадження з безспірного списання коштів державного бюджету.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність щодо невиконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 10 липня 2013 року у справі № 812/1695/13-а про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 1 479 012,00 грн, внаслідок безпідставного зупинення безспірного списання коштів державного бюджету; зобов'язано вчинити дії щодо виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 10 липня 2013 року у справі № 812/1695/13-а про стягнення з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 1 479 012,00 грн, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення безспірного списання коштів державного бюджету.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги, що власником акцій приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» виступає ПАТ «НК «Роснефть» (м. Москва, Софійська набережна, 26/1), яке згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затв. Указом Президента України від 14 травня 2018 року № 126/2018, включено до переліку юридичних осіб, до яких застосовано спеціальні обмежувальні заходи. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що перерахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на користь ПРАТ «ЛИНІК» може сприяти подальшому виведенню капіталу ПАТ «НК «Роснефть» за межі України та передчасно і помилково здійснено висновки, щодо спірних правовідносин не застосовуються положення постанови №654 та рішення РНБОУ. Відповідач також зазначив, що визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою 16 грудня 2002 року, місцезнаходженням якої є Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 371, офіс 1-А, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 17 вересня 2018 року, та здійснює свою діяльність на підставі статуту.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2013 року у справі №812/1695/13-а визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області висновку про відшкодування приватному акціонерному товариству «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» 1479 012,00 грн. зменшеного бюджетного відшкодування; стягнуто з Державного бюджету на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» бюджетну заборгованість у розмірі 1479012,00 грн.;у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Луганським окружним адміністративним судом 10 липня 2013 року приватному акціонерному товариству «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» видано виконавчий лист по справі № 812/1695/13-а про стягнення з Державного бюджету на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» бюджетної заборгованості розмірі 1479012,00 грн.

Позивач листами від 08 вересня 2015 року та 18 листопада 2015 року звертався до Державної казначейської служби України з вимогою надати письмову інформацію щодо тривалого невиконання судового рішення і можливих строків отримання стягнутої у судовому порядку суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Листом від 28 січня 2015 року за № 5-08/323-1636 Державна казначейська служба України повідомила позивачу, що на виконанні перебуває більш як 180 судових рішень, зареєстрованих раніше, ніж виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі № 812/1695/13-а.

Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» звернулась до відповідача з листом від 05 червня 2018 року за № 130000/100000-23, в якому запитало інформацію у якій черзі на виконанні, зокрема, знаходиться виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі № 812/1695/13-а.

Державна казначейська служба України листом від 09 липня 2018 року № 5-08/182-11117 повідомила, що відповідач призупинив безспірне списання коштів за судовим рішенням у справі № 812/1695/13-а, посилаючись на те, що одним із власників акцій та вигодонабувачів позивача є ПАТ «НК «Роснефть», яке відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке затверджено Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, включено до переліку юридичних осіб, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Крім того, листами Служби безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» порушено питання призупинення операцій з бюджетними коштами, присудженими на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія».

Листом від 02 серпня 2018 року № 130000/10000-0426 позивач запропонував відповідачу відновити стягнення та надати інформацію щодо заходів про виконання безспірного списання коштів бюджету і строків повернення заборгованості.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) (далі Порядок № 845), згідно пункту 3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (пункт 3 Порядку № 845).

У відповідності до підпункту 6 пункту 16 Порядку № 845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, зокрема, з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів (пункт 19 Порядку № 845).

Казначейство здійснює в порядку черговості надходження виконавчих документів безспірне списання коштів державного бюджету в розмірі, встановленому судом або узгодженому органом державної фіскальної служби із стягувачем, та перераховує такі кошти на рахунок стягувача, зазначений у виконавчому документі або його заяві про виконання рішення про стягнення коштів (абзац п'ятий пункту 23 Порядку № 845).

Згідно пункту 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком.

Підстави для зупинення безспірного списання коштів визначені у пункті 13 Порядку № 845, згідно якого зупинення безспірного списання коштів здійснюється у разі: 1) зупинення судом виконання: виконавчого документа; рішення про стягнення коштів; 3) звернення до суду із заявою про заміну особи (боржника, стягувача) правонаступником; 4) наявності інших передбачених законом обставин.

Після усунення обставин, що були підставою для зупинення безспірного списання коштів і їх перерахування стягувачам, виконавчий документ виконується відповідно до цього Порядку в порядку черговості, що утворилася на момент усунення таких обставин (п.14 Порядку № 845).

В якості правової підстави для зупинення безспірного списання коштів за спірними виконавчими документами згідно п.п.4 п.13 Порядку № 845 відповідач посилається на: - рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затв. Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, згідно якого власник акцій позивача - ПАТ «НК «Роснефть» (м. Москва, Софійська набережна, 26/1) включено до переліку юридичних осіб, до яких застосовано спеціальні обмежувальні заходи; - листи Служби безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» у яких зазначено про порушення питання призупинення операцій з бюджетними коштами, присудженими на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія».

Позивачем не оспорюється, що одним із власників акцій позивача є - ПАТ «НК «Роснефть» (м.Москва, Софійська набережна, 26/1)

Частиною першою статті 1 Закону України "Про санкції" (далі - Закон про санкції) визначено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватись спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону про санкції рішення щодо застосування санкцій стосовно окремих юридичних та фізичних осіб приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України (далі - рішення РНБО). Вичерпний перелік таких осіб, а також види передбачених вказаним законом санкцій, що до них застосовуватимуться, визначаються рішенням РНБО.

Пунктом 2 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до окремих фізичних і юридичних осіб та внесено зміни до санкцій, застосованих відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 14 травня 2018 року № 126, виклавши додатки 1 та 2 до зазначеного рішення у редакціях, що додаються.

Згідно з додатком 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» за порядковим номером 493 до публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «Роснефть» (публичное акционерное общество «Нефтяная компания «Роснефть»), основний державний реєстраційний номер 502, ідентифікаційний номер платника податків , місцезнаходження юридичної особи 615035, Російська Федерація, м. Москва, наб. Софійська, 26/1, на три роки застосовані такі персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) як запобігання виведенню капіталів за межі України та заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах.

Тобто, наведеним рішенням Ради національної безпеки і оборони України застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) безпосередньо до публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «Роснефть» (публичное акционерное общество «Нефтяная компания «Роснефть»).

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введене в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, яким застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до окремих фізичних і юридичних осіб та внесено зміни до санкцій, застосованих відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 14 травня 2018 року № 126, є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав або інтересів осіб, до яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Доказів застосування санкцій відносно позивача - Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», відповідачем не надано.

Національним банком України на підставі Закону України "Про санкції" та "Про Національний банк України", Указу Президента України від 16 вересня 2015 року N 549/2015 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" прийнята постанова від 01.10.2015р. N 654 "Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" (далі - Постанова N 654) згідно п.п.3.1 якої банкам України заборонено проводити операції, які: 1) мають на меті, сприяють або можуть сприяти уникненню обмежень, установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями); 2) порушують, сприяють або можуть сприяти порушенню обмежень, установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Постановою N654 визначається механізм реалізації банками України відповідних персональних санкцій щодо осіб, зазначених у додатках до рішення РНБО.

Як встановлено вище, рішення РНБО про застосування санкцій відносно позивача не приймалось.

Крім того, відповідачем не доведено яким чином виконання рішення суду про стягнення з Державного бюджету безпосередньо на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» бюджетної заборгованості мають на меті, сприяють або можуть сприяти уникненню обмежень,установлених спеціальними економічними та іншими обмежувальними заходами (санкціями).

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України» 25 березня 1992 року N2229-XII (далі Закон N 2229-XII) до завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Пунктом 7 частини другої статті 25 Закону № 2229-XII визначено, що Служба безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов'язків надається право ініціювати згідно із законом питання накладення на невизначений строк арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них за зверненням особи, яка може документально підтвердити потреби в покритті основних та надзвичайних витрат.

Особливості провадження у справах за зверненням Служби безпеки України щодо накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них визначені КАС України (до 15 грудня 2017 року статтею 183-4, після 15 грудня 2017 року статтею 284).

В матеріалах справи відсутні докази наявності відповідного судового рішення щодо накладення арешту на активи позивача.

Листи Служби безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» не є рішенням суду щодо накладення арешту на активи, які пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН.

Крім того, суд звертає увагу, що в наведених листах зазначено тільки про порушення питання призупинення операцій з бюджетними коштами, а не про прийняте рішення з цього питання.

Як вбачається з матеріалів справи , ухвалою суду першої інстанції від 17 вересня 2018 року було витребувано від Служби безпеки України належним чином засвідчених копіях листи (витяги з листів) від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року, направленні на адресу Державної казначейської служби України, про зупинення безспірного списання коштів на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»; інформацію з документальним підтвердженням, в рамках якого провадження перед Державною казначейською службою України порушено питання зупинення операцій з бюджетними коштами, присудженими на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія».

Ухвалою від 10 жовтня 2018 року судом першої інстанції повторно витребувано від Служби безпеки України в належним чином засвідчених копіях листи (витяги з листів) від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року, направленні на адресу Державної казначейської служби України, про зупинення безспірного списання коштів на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», та інформацію з документальним підтвердженням, в рамках якого провадження перед Державною казначейською службою України порушено питання зупинення операцій з бюджетними коштами, присудженими на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія».

У зв'язку із невиконанням наведених ухвал, судом першої інстанції на адресу Служби безпеки України було направлено судовий запит від 01.11.2018р.

На запит відповідача від 08 жовтня 2018 року за № 5-08/2209-16518 щодо надання письмової згоди для надання до суду належним чином засвідчених копій або витягів з листів Служба безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» в частині, що стосується приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», Служба безпеки України листом від 20 жовтня 2018 року за № 8/1/2-11556 не надала Державній казначейській службі України дозволу на направлення до суду копій листів від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року, які мають гриф «Для службового користування», внаслідок того, що зазначені листи стосуються діяльності не лише приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», а й інших суб'єктів господарювання.

Листом від 10 жовтня 2018 року за № 8/1/2-11211 Служба безпеки України повідомила суд про те, що на адресу Державної казначейської служби України 15 липня 2016 року та 11 вересня 2017 року надіслано інформування, що містять конфіденційну інформацію щодо можливого протиправного проведення операцій з бюджетними коштами посадовими особами підприємств, установ, організацій, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, у тому числі щодо приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», які знищені у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи місцезнаходженням позивача було і є місто Лисичанськ, Луганської області, яке знаходилось та знаходиться на теперішній час на підконтрольній українській владі території.

Згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085 (у тому числі і в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 року № 79-р), до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, ніколи не входило місто Лисичанськ (Лисичанської міської ради) Луганської області, в якому зареєстроване та здійснює господарську діяльність приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що листи Служби безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» не є нормативно - правовим актом або рішенням органу владних повноважень, носять рекомендований характер для казначейської служби при здійснення бюджетного відшкодування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що листи Служби безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року, у розумінні підпункту 6 пункту 5 та підпункту 4 пункту 13 Порядку № 845, не є іншими передбаченими законом обставинами для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення безспірного списання коштів згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2013 року у справі № 812/1695/13-а, а тому правомірно задоволено позов.

Колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів також зазначає, що право на відшкодування від'ємної різниці податку є невід'ємним правом позивача, захист якого гарантовано ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до §§ 51, 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії" принцип обов'язковості виконання судових рішень входить до вимоги про юридичну визначеність. У § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" вказано, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу", бо право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Мається на увазі загальнообов'язковість положень закону, на підставі якого ухвалене судове рішення в частині неможливості внесення змін чи скасування судового рішення, а також прийняття нормативно-правових чи індивідуальних актів на його основі. У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Войтенко проти України" (§ 39), "Immobiliare Saffi v. Italy" (§ 66) додатково уточнено, що "ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення було виконане без невиправданих затримок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі №1240/2741/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі №1240/2741/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 27 лютого 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць