Справа № 357/10239/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2019 року

Київ

справа №357/10239/16-а

адміністративне провадження №К/9901/38928/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №357/10239/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Протасової О.М., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Земляної Г.В., суддів: Межевича М.В., Сорочка Є.О.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 1985 року постійно проживає у м. Біла Церква, яке згідно Постанови Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2017 року, позов задоволено.

Суди встановили, що ОСОБА_2 народилась 20.10.1962 року в с. Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Позивач, досягнувши 53-го віку, звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області №3654/168 від 12.08.2016 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Відмова мотивована тим, що відповідно до довідки №02-17-24 від 03.08.2016, виданої Василівською сільською радою, гр. ОСОБА_2 була зареєстрована з 07.12.1983 по 02.11.1992 в АДРЕСА_2, яке не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звернувшись до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач подала відповідачу документи, які підтверджують її особливий статус, а тому відмова відповідача щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є протиправною.

У касаційній скарзі Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області заявило вимогу про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно статті 65 Закону №796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до п.п. 2, 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як встановлено, ОСОБА_2 є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджено копією посвідчення (Категорія 4) серії НОМЕР_1, виданого 16.03.2000 Київською обласною державною адміністрацією.

Дослідженими судами доказами також установлено, що позивач дійсно у період з 07.12.1983 по 02.11.1992 була зареєстрована в селі Василів Білоцерківського району, проте фактично з 1986 року по 1993 рік постійно проживала та працювала на території посиленого радіологічного контролю - у м. Біла Церква, що підтверджено даними трудової книжки про роботу з 27.05.1986 по 12.10.1992 в АТП 13254, яке розташоване в м. Біла Церква, довідками медичних закладів, свідоцтвом про народження дітей, а також показами свідків.

При цьому, належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась.

Таким чином, оскільки підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю, тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами рішень, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2017 року у справі №357/10239/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду