Справа № 804/3309/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2019 року

Київ

справа №804/3309/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3331/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 (головуючий суддя: Степаненко В.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 (колегія суддів: головуючий суддя - Дадим Ю.М., судді - Богданенко І.Ю., Уханенко С.А.)

у справі №804/3309/13-а

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) від 11.01.2013.

Позов мотивовано безпідставністю доводів ДПІ про те, що господарські правовідносини позивача з його контрагентом не мали реального характеру. Доводи відповідача з цього приводу спростовуються наданими під час перевірки документами. Тому, у ДПІ не було підстав вважати, що позивачем неправильно визначено його податкові зобов'язання з податку додану вартість та приймати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ від 11.01.2013 №.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи, не давши при цьому належної оцінки наданим відповідачем доказам

Позивач відзиву на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.06.2014 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ.

11.01.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015).

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотриманням вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Гранд Ойл Груп» за період з 01.07.2012 по 31.07.2012 складено акт від 29.11.2012.

В акті викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем:

- ч.5 ст.203, ст.215, ст.216, ст.228 Цивільного кодексу України, які виразились в укладенні правочинів не спрямованих на реальне настання правових наслідків;

- ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на суму 143 333, 33 грн.

На цій підставі 11.08.2012 ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 215 000 грн., з яких 143 333, 33 грн. - основне зобов'язання та 71 666, 67 грн. - штрафні санкції.

Свої дії щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач мотивував тим, що контролюючим органом під час перевірки встановлено нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Гранд Ойл Груп».

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Законом України, «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з обчисленням об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових внормовано положеннями статтями 14, 44, 198, 201 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

З огляду на це, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій щодо обставин виконання господарських договорів, а тому й обґрунтованість визначення позивачем його податкових зобов'язань.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Гранд Ойл Груп» (Постачальник) укладено договір поставки, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався на умовах цього договору передати у власність покупця нафтопродукти.

Крім іншого, пунктом 2 договору обумовлено, що приймання товару по кількості та якості відбувається у відповідності до Інструкції про порядок приймання, транспортування, збереження, відпуску й обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказ Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 N281/171/578/155 (далі Інструкція N281/171/578/155) та Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказ Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 N271/121.

На підтвердження виконання умов договору поставки, позивачем надано податкові накладні, видані у червні-липні 2012 року ТОВ «Гранд Ойл Груп» щодо поставки нафтопродуктів у загальному об'ємі 142 000 літрів; видаткові накладні від 12,13 та 16 липня щодо видачі ОСОБА_2 нафтопродуктів загальним об'ємом 173 546 літрів; товарно-транспортні накладні від 12,13, та 16 липня 2012 року щодо перевезення тар спортом ФОП ОСОБА_2 нафтопродуктів загальною масою 143 127 кг.; подорожні листи та докази оплати нафтопродуктів.

Задовольнивши адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надані позивачем документи за своїм змістом та формою відповідають вимогам закону відтак є належними та достатніми доказами, що підтверджують реальність виконання господарських угод та спростовують висновки контролюючого органу з цього приводу.

Судами не враховано, що Інструкцією N281/171/578/155 встановлено єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів. Попри це, матеріали справи не містять жодного доказу, що відпуск та прийняття товару було здійснено у відповідності з вимогами вказаної Інструкції, зі складанням відповідних документів, зокрема, актів прийняття нафтопродуктів, що надійшли автотранспортом, підписаних відповідальною особою, водієм та представником одержувача чи відправника, тощо.

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача сертифікованих резервуарів для зберігання нафтопродуктів, достатніх для їх збереження в обсягах, що зазначені у бухгалтерських документах; доказів наявності у позивача автотранспорту, що має свідоцтва про повірку автоцистерн; доказів використання позивачем нафтопродуктів у власній господарській діяльності, тощо.

Судами проігноровано те, що надані позивачем товарно-транспортні накладні, в порушення приписів Інструкції N281/171/578/155, не містять таких обов'язкових реквізитів як найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту (ТТН від 16.07.2012), дату і час виїзду автоцистерни з підприємства-вантажовідправника. Крім того, об'єм нафтопродуктів, зазначених у податкових накладних (а.с.15-19), не відповідає об'єму нафтопродуктів, зазначеному у видаткових накладних (а.с.20-22), виданих ТОВ «Гранд Ойл Груп».

Наведене не дає підстав вважати, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх змісту та оформлення, відтак унеможливлює, з огляду на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», розцінювати їх як належні та достатні докази фактичного отримання позивачем обумовленого договором поставки товару та подальшого його використання у власній господарській діяльності.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають залученим до справи доказам.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно зі статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 344, 238, 349, 351, 354, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 - скасувати.

Прийняти нову постанову якою відмовити у задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер