Справа № 826/1424/17
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1424/17 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю:

секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача - Лазька С.О.,

представника відповідача - Макаренко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року (прийняту в порядку письмового провадження) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "САТЕР" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.11.2016 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 11.01.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні 28 лютого 2019 року представник відповідача апеляційну скаргу підтримала. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Акціонерна компанія «САТЕР» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено акт від 20.10.2016 №328/26-15-14-01-01/19015984, в якому зафіксовано, зокрема порушення позивачем п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено земельний податок всього у сумі 222890,40 грн., в т.ч.: за 2015 рік - 16919,65 грн., за період з 01.01.2016 по 30.03.2016 - 205970,75 грн.

На підставі акта перевірки від 20.10.2016 №328/26-15-14-01-01/19015984 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.11.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: земельний податок на загальну суму 278613,00 грн., з якої за податковим зобов'язанням - 222890,40 грн. та за штрафними санкціями - 55722,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є безпідставними і підлягають скасуванню як протиправні.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення місцевого адміністративного суду, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 пункту 1.1 статті).

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.42 пунктом 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Відповідно до положень статті 270 ПК України об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно пункту 271.2. ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель змін (плановий період), в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 274.1. ст. 274. Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 284.1 статті 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам. Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Так, рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» затверджено Положення про плату за землю в місті Києві (в тексті - Положення № 242/5629).

Згідно із п. 5.1 вказаного Положення ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено статтею 92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Відповідно до п. 5.2. Положення, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пунктах 5.3 - 5.6 цього Положення.

Пунктом 5.6 Положення № 242/5629 визначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

За визначенням наведеної статті, ставка податку у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлюється у випадку, якщо на земельних ділянках, якими користуються юридичні особи знаходяться будівлі, право власності на які не оформлено в установленому порядку.

Згідно пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, власники (користувачі) земельних ділянок зобов'язані сплачувати земельний податок, розрахований згідно із нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, отриманої в установленому порядку. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель, регулює Закон України "Про оцінку земель".

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з статтею 5 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Випадки обов'язкового проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок передбачені статтею 13 Закону України "Про оцінку земель", зокрема, визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель; відчуження земельних ділянок площею понад 50 гектарів, що належать до державної або комунальної власності, для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд.

Положеннями статті 15 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що однією із підстав для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно приписів статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Відповідно до частини дугої статті 20 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Ставку податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження), встановлено статтею 274 ПК України у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Як встановлює стаття 201 Земельного кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

Механізм визначення нормативної грошової оцінки земель врегульований Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженим спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності).

Отже, юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 № 560, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Разом з декларацією подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на підставі якої розраховується земельний податок.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПАТ «АК «САТЕР» мало в постійному користуванні наступні земельні ділянки:

1) кадастровий №:91:009:002, площею 0,1584 га за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 73-а;

2) кадастровий №:91:009:048, площею 277,16 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 73-а;

3) кадастровий №:91:273:034, площею 2728,98 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 50.

Так, ПАТ «АК «САТЕР» задекларувало наступні суми податкового зобов'язання із земельного податку:

- за період 01.01.2015-31.12.2015 - 92975,96 грн.;

- за період 01.01.2016-30.06.2016 - 66617,32 грн.

Відповідач за результатами перевірки дійшов висновку, що позивачем задекларовані суми земельного податку були занижені на загальну суму 222890,40 грн., а саме:

- за період 01.01.2015-31.12.2015 на суму 16919,62 грн. (податкове зобов'язання повинно становити 109895,61 грн. замість задекларованих позивачем 92975,96 грн.);

- за період 01.01.2016-30.06.2016на суму 205970,75 грн. (податкове зобов'язання повинно становити 272588,07 грн. замість задекларованих позивачем 66617,32 грн.).

На думку позивача, відповідачем було здійснено вказаний розрахунок суми податкового зобов'язання із земельного податку не у відповідності до податкового законодавства України, з огляду на наступне.

Як вбачається із наданої позивачем звітності із земельного податку за 2015 рік та за 2016 рік, товариство при розрахунку суми податкового зобов'язання використовувало дані витягів з технічної документації №Ю-35504/2012, №Ю-35503/2012, №Ю-35502/2012 та застосовувало у 2015 році ставку 1% від нормативної грошової оцінку, в 2016 році також застосовувало вищевказану ставку.

Проте, з наданого відповідачем розрахунку зобов'язання по сплаті земельного податку вбачається, що податковий орган використовував наступні ставки: за період 01.01.2015-31.12.2015 в розмірі 1%, а з 01.01.2016 по 30.06.2016 в розмірі 3%.

Позивачем були надані видані Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 22.03.2012 №№ 91, 92, 93, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, а саме:

- витяг з технічної документації №Ю-35504/2012 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (обліковий код 91:009:002, місцезнаходження: м. Київ, Шевченківський район, вул. Ризька, 73а, функціональне використання: землі змішаного використання: землі промисловості - 952.62 кв.м., землі комерційного використання - 631.60 кв.м.) площею 1584.22 кв.м., згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2861472,37 грн.;

- витяг з технічної документації №Ю-35503/2012 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (обліковий код 91:009:048, місцезнаходження: м. Київ, Шевченківський район, вул. Ризька, 73а, функціональне використання: землі змішаного використання: землі промисловості - 166.66 кв.м., землі комерційного використання - 110.50 кв.м.) площею 277.16 кв.м., згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 500 617,97 грн.;

- витяг з технічної документації №Ю-35502/2012 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (обліковий код 91:273:034, місцезнаходження: м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, 50, функціональне використання: землі змішаного використання: землі промисловості - 1217.21 кв.м., землі комерційного використання - 1511.77 кв.м.) площею 2728.98 кв.м., згідно якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4081946,63 грн.

Разом з тим, рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації нормативно-грошової оцінки земель міста Києва» було змінено вартість 1 кв.м. території кожної економіко-планувальної зони (у витягу значиться як базова вартість 1 кв.м. землі).

Також, були змінені і коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель, доведені до відома листами Державного агентства земельних ресурсів України, а саме:

- станом на 01.01.2015 становив 1,249 (лист від 14.01.2015 № 6-28-0.22-215/2-15);

- станом на 01.01.2016 становив 1,433 (лист від 11.01.2016 № 6-28-0.22-201/2-16).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, витяги з технічної документації №Ю-35504/2012, №Ю-35503/2012, №Ю-35502/2012 станом на 2015-2016 роки містили недостовірну інформацію в частині базової вартості 1 кв.м. землі та коефіцієнта індексації.

Матеріали справи не містять діючі в період 2015-2016 років, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку по земельним ділянкам, які перебувають у користуванні позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач при донарахуванні позивачу податкового зобов'язання із вказаного податку, здійснюючи розрахунок, змінив нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що перебувають у власності позивача, а саме:

- змінив базову вартість за 1 кв.м. землі - посилаючись на Рішення Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації нормативно-грошової оцінки земель міста Києва»;

- змінив коефіцієнт індексації - посилаючись на листи Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 № 6-28-0.22-215/2-15 та від 11.01.2016 № 6-28-0.22-201/2-16).

Разом з тим, контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Визначення нормативно грошової оцінки земель є виключною компетенцією органів Держземагентства. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, лише використовує дані щодо нормативно грошової оцінки земель, що містяться у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель при визначенні сум податкових зобов'язань платникам податків.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 826/11184/17.

Разом з тим, дані Державного земельного кадастру та матеріали нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, що перебувають у користуванні позивача, відповідачем до суду надані не були.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 11.11.2016 № є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "САТЕР" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повне судове рішення складено 28.02.2019.