Справа № 804/2823/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/2823/16

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Дурасової Ю.В., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року в адміністративній справі № 804/2823/16 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання дій протиправними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національне агентство з питань запобігання корупції, в якому, з урахуванням уточнень просила:

- визнати рішення і дії (не зарахування до кадрового резерву, відмови у переведенні до центрального апарату, незаконного звільнення з роботи, обмеження у доступі до професії, службової діяльності та посад) НБУ вчинені на підставі Постанови Правління Національного банку України від 17.03.2006 року № 96, стосовно позивача незаконними, як такими, що завдали дискримінації за ознаками статі, віку, освіти при реалізації права позивача на працю з порушенням положень антидискримінаційного законодавства;

- визнати дискримінацію у відношенні позивача з боку НБУ за захищеними ознаками статі, віку, освіти тощо при проходженні і звільненні з державної служби на підставі Положення «Про формування кадрового резерву на посади державних службовців Національного банку України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.03.2006 № 96;

- скасувати наказ НБУ від 26.07.2016 року № 3202-к про звільнення ОСОБА_1, як такий, що порушує вимоги ч.3 ст.53 Закону України «Про запобігання корупції», ч.2 ст.14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та положень КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1, на роботі на посаді провідного економіста сектору інспекційних перевірок відділу банківського нагляду Управління НБУ в Дніпропетровській області , НБУ за умови відсутності вакантних посад в Управлінні, посаду економіста в центральному апараті;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу із розрахунку середньомісячної заробітної плати у розмірі 5' 990 грн. 51коп. (з послідуючою коректировкою на дату винесення рішення суду);

- стягнути з НБУ на користь позивача матеріальні збитки унаслідок упущеної вигоди за наслідком дискримінації в сумі 325920.00 грн. (з послідуючою коректировкою на дату винесення рішення суду);

- стягнути з НБУ на користь позивача моральну шкоду, завдану прямою дискримінацією та порушення прав протягом тривалого часу в сумі 38000000.00 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди, заробітної плати за час вимушеного прогулу, поновлення на роботі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Національного банку України щодо припинення перебування ОСОБА_1 у кадровому резерві Управління Національного банку України в Дніпропетровській області. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 в частині скасування наказу НБУ від 26.07.2016 року № 3202-к про звільнення ОСОБА_1, як такий, що порушує вимоги ч. 3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 2 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та положень КЗпП України; поновлення ОСОБА_1, на роботі на посаді провідного економіста сектору інспекційних перевірок відділу банківського нагляду Управління НБУ в Дніпропетровській області, НБУ за умови відсутності вакантних посад в Управлінні, посаду економіста в центральному апараті; стягнення з НБУ на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу із розрахунку середньомісячної заробітної плати у розмірі 5' 990грн. 51коп. (з послідуючою коректировкою на дату винесення рішення суду) було закрито та роз'яснено позивачу право на звернення з даними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. 21.01.2019 року ОСОБА_1 до Третього апеляційного адміністративного суду було подано заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якому остання просила:

- скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року в частині закриття провадження за вимогами про скасування наказу Національного банку України від 26.07.2016 року № 3202-к, поновлення на посаді в Національному банку України, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- прийняти постанову про задоволення в повному обсязі вимог позову в частині скасування наказу Національного банку України від 26.07.2016 року № 3202-к про звільнення ОСОБА_1 як такий, що порушує вимоги ч. 3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 2 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» та положень Кодексу законів про працю України; поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного економіста сектору інспекційних перевірок відділу банківського нагляду Управління НБУ в Дніпропетровській області, Національного банку України за умови відсутності вакантних посад в Управлінні на посаду провідного економіста в центральному апараті; стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 заробітної плати в розмірі 5990.51 грн. ( з послідуючою коректировкою на дату винесення рішення суду) у відповідності до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Вимоги заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення мотивовано тим, що 18.01.2019 року позивачу стали відомі обставини, викладені в роз'ясненні Національного агентства з питань запобігання корупції щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 року № 3, в яких, зокрема, зазначено, що у цілях визначення суб'єктів на які поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», під посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Також зауважено, що 18.01.2019 року позивачу стали відомі обставини стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 226/1148/16-ц, від 11.04.2018 року у справі № 333/298/16-ц.

Національним банком України було подано до суду заперечення на заяву позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якому останній просив заяву позивача залишити без задоволення.

Зауважено, що роз'яснення Національного агентства з питань запобігання корупції та рішення Великої Палати Верховного Суду, виходячи з дат їх офіційного оприлюднення, мали бути відомі позивачу, у зв'язку з чим, визначене ними тлумачення чинного законодавства не може вважатись нововиявленими обставинами.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги заяви на підставах, що в ній зазначені та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення заяви, зазначаючи, що остання є необгрунтованою та суперечить приписам ст. 361 КАС України.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує зі змісту приписів ч. 1 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 ст. 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Системний аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що під обставинами, які зазначаються у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, слід розуміти конкретні юридичні факти, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи.

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об'єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов'язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Слід зауважити, що "істотність" обставини означає те, що якби суд її міг урахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення.

Так, зазначені позивачем правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду та в роз'яснені Національного агентства з питань запобігання корупції, за своєю правовою природою не є нововиявленими обставинами, оскільки ними надається тлумачення приписам чинного законодавства, а не встановлюються певні юридичні факти, які мають вплив на вирішення спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави, на які посилається позивач в заяві про перегляд справи за нововиявленими обставинами, фактично зумовлюють переоцінку судом встановлених, під час розгляду справи по суті обставин, з огляду на інше тлумачення приписів законодавства, що є підставою для оскарження рішення, з яким не згоден позивач, в касаційному порядку, а відповідно останнє не відповідає приписам ст. 361 КАС України.

Окрім того, необхідно відзначити, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу «res judicata», тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії»).

Відтак, проаналізувавши встановлені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 369 КАС України визначено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами, суд постановляє ухвалу.

Керуючись ч. 1 ст. 369 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 року в адміністративній справі № 804/2823/16 - залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає на підставі ч. 3 ст 328, ч. 2 ст. 369 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя Ю.В. Дурасова

суддя В.Є. Чередниченко