Справа № 826/4994/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4994/17 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьменка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" Шевченка Андрія Миколайовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Куліша Віктора Миколайовича до Заступника начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжеги Максима Ростиславовича, третя особа - ОСОБА_8 про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Куліша Віктора Миколайовича звернувся до суду з позовом до Заступника начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Венжеги Максима Ростиславовича, третя особа - ОСОБА_8, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця з винесення постанови від 20.03.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачеві (позивачеві) у виконавчому провадженні №51856782;

- скасувати оскаржувану постанову та вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" Шевченко Андрій Миколайович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що державний виконавець повинен був вчинити дії щодо розшуку іншого майна боржника.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. 01.07.2009 року видано виконавчий напис № 596 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 яке належить на праві власності гр. ОСОБА_8

Позивачем 27.06.2016 року подано до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 596 від 01.07.2009 року.

Постановою заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 05.08.2016 року відкрито виконавче провадження № 51856782 щодо звернення стягнення на об'єкт іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 і належить гр. ОСОБА_8

Постановою заступника начальника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 20.03.2017 року у виконавчому провадженні № 51856782 виконавчий документ повернуто стягувачу, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

В силу частини сьомої статті 26 Закону №1404, у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що, на підставі заяви представника АТ "Родовід Банк", Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відкрито виконавче провадження № 51856782 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. № 596 від 01.07.2009 року щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_8, а саме : квартиру АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (а.с.37-38).

Відповідно до наданих відповідачем матеріалів, державним виконавцем, з метою виконання виконавчого напису, вжито заходи щодо встановлення наявності майна, що є предметом застави.

Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 82241000 від 13.03.2017 року, на об'єкт нерухомого майна щодо якого звернено стягнення, накладено арешт 13.09.2011 року, на підставі постанови Слідчого управління УМВСУ в Закарпатській області № 7/3110 від 18.03.2011 року (а.с. 42).

Отже, з наведеного вбачається, що на час вчинення виконавчих дій, нерухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_8, а саме: квартира, щодо звернення стягнення на яку, відкрито виконавче провадження, перебуває під арештом, а тому не може бути реалізованою в рахунок боргу, що існує перед ПАТ "Родовід Банк", в силу закону.

При цьому, як вірно вказано судом першої інстанції, інше майно, що належить ОСОБА_8, саме в силу виконавчого документа, не може бути реалізовано в погашення боргу перед позивачем у даному виконавчому провадженні.

Таким чином, доводи апелянта про необхідність вчинення державним виконавцем дій щодо розшуку іншого майна боржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

Згідно підпункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без виконання, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві прийнята правомірно та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна здійснення тимчасової адміністрації Куліша Віктора Миколайовича та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" Шевченка Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьменко В.В.