Справа № 640/21435/18
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про закриття провадження в адміністративній справі
27 лютого 2019 року м. Київ№ 640/21435/18
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Установи « 28 Управління начальника робіт»
до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Установи « 28 Управління начальника робіт» (надалі - позивач, юридична адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, фактична адреса: 02093, м. Київ, вул. Поліська, 15) до Міністерства оборони України (надалі відповідач 1, адреса: 03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6), військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач 2. в/ч НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 щодо виключення з обліку заборгованості перед Установою « 28 Управління начальника робіт» за виконані підрядні роботи в сумі 2936883,97 грн;

- зобов`язати Міністерство оборони України та військову частину НОМЕР_1 фінансове-економічне управління Повітряних Сил Збройних Сил України вчинити дії щодо поновлення в обліку заборгованості перед Установою « 28 Управління начальника робіт» в сумі 2936883,97 грн

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що на підставі укладених між військовою частиною НОМЕР_2 (Управління (експлуатації фондів, розквартирування військ та капітального будівництва) Головного командування Військ Протиповітряної оборони Збройних Сил України) та військовою частиною НОМЕР_3 (Установа « 28 Управління начальника робіт») договорів підряду Установою « 28 Управління начальника робіт» були виконані для потреб Міністерства оборони України відповідні підрядні роботи.

Оплату виконаних робіт здійснено частково.

Відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2004 року у справі №10/156 за позовом військового прокурора Євпаторійського гарнізону в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_2 про стягнення 2936883,97 грн по договору підряду, позовні вимоги задоволено та стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь стягувача військової частини НОМЕР_3 2936883,97 грн основного боргу.

На виконання вказаного судового рішення було видано наказ №10/156 від 15.06.2004 року.

Згідно з ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2005 року здійснено заміну позивача (стягувача) військову частину НОМЕР_3 на Установу « 28 Управління начальника робіт» та здійснено заміну відповідача (боржника) військову частину НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_4 (Управління капітального будівництва та ремонту Повітряних Сил Збройних Сил України).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року роз`яснено рішення суду та зазначено, що платником за рішенням Господарського суду м. Києва від 15.06.2004 року, враховуючи заміну сторін ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2005 року, є військова частина НОМЕР_1 фінансово економічне управління Повітряних Збройних Сил України.

З метою пошуку шляхів погашення заборгованості Міністерством оборони України було видано наказ Міністерства оборони України від 13.01.2005 року №18 «Про додаткове наділення основними фондами Установи « 28 Управління начальника робіт» щодо передачі Центром санаторного лікування безоплатно будівлі військового містечка №1 м. Судак.

Однак, як зазначено у позовній заяві, згідно з наказом Міністра оборони України від 14.04.2006 року № 414 наказ Міністра оборони України від 13.01.2005 року №18 скасовано.

У серпні 2006 року, як вказує позивач, розглядалося питання погашення існуючого боргу Повітряних Сил Збройних Сил України перед позивачем шляхом передачі земельної ділянки 0,34 га у військовому містечку № НОМЕР_5 в місті Одесі, проте, безрезультатно.

Крім того, позивач зазначив, що Міністр оборони України у відповіді від 08.10.2005 року №220/3740 на депутатський запит народного депутата України ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за виконані роботи перед « 28 Управління начальника робіт» повідомляв, що станом на 01.10.2005 року у Міністерстві оборони України нараховується кредиторська заборгованість перед Установою в сумі 5763,26 тис. грн та Міністерство оборони України розрахується з підрядною організацією у повному обсязі у 1 півріччі 2006 року, однак, розрахунку не відбулося.

Таким чином, позивач зазначає, що станом до теперішнього часу наказ Господарського суду м. Києва №10/156 внаслідок протиправної бездіяльності не виконаний.

На звернення позивача до відповідача 1 щодо вжиття заходів по погашенню заборгованості за виконані підрядні роботи, позивачу надано відповідь Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №503/19/7345, в якій зазначено, що за повідомленням Генерального штабу Збройних Сил України правонаступником військових частин НОМЕР_6 та НОМЕР_2 визначено військову частину НОМЕР_4 , до якої кредиторська заборгованість у розмірі 2936883,97 грн та 4025191,40 грн не передавалася.

За доводами позивача, є очевидними протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у безпідставному неврахуванні по бухгалтерському обліку заборгованості перед позивачем.

Крім того, позивач послався й на те, що внаслідок подій, пов`язаних з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя Російською Федерацією з 12.03.2014 року позивач змінив місцезнаходження з м. Євпаторія до м. Київ. При цьому, фінансові документи та документи претензійно позовної роботи позивача за попередні роки, в тому числі, рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року у справі №10/156, були втрачені, забезпечено збереження зазначених документів лише з середини 2015 року.

Також, позивач послався на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 03.04.2017 року у справі №5226244/17, відповідно до якої встановлено, що службові особи незаконно створеного органу, всупереч чинному законодавству України, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконними діями заволоділи майном державного підприємства Установи « 28 Управління начальника робіт» (м. Євпаторія, вул. Казаса, 15), що належить до сфери управління Міністерства оборони України, чим заподіяли шкоду державі України в особливо великих розмірах на суму понад 151062 тис. грн.

В подальшому, відповідно до наказу начальника Головного управління майна та ресурсів Міністерства оборони України від 19.12.2017 року №194 «Про проведення інвентаризації активів та зобов`язань підприємства» в Установі « 28 Управління начальника робіт» проведена інвентаризація рухомого і нерухомого майна, дебіторської та кредиторської заборгованості, в ході якої встановлено не оплату виконаних підрядних робіт військовою частиною НОМЕР_1 . Згідно бухгалтерського обліку позивача за військовою частиною НОМЕР_1 рахується дебіторська заборгованість в сумі 2936883,97 грн.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Не погоджуючись з позовними вимогами представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що 22.03.2004 року Господарським судом м. Києва прийнято рішення у справі №10/156 за позовом Військового прокурора Євпаторійського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_2 про стягнення 2936883,97 грн, згідно якого позов задоволено повністю та 15.06.2004 року Господарським судом м. Києва видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2004 року внесено зміни до п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року у справі №10/156 та видано новий наказ із внесеними доповненнями із зазначенням дати набрання чинності ухвалою у наступній редакції: «Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , платник Головне фінансово економічне управління Міністерства оборони України) на користь стягувача військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) 2936883,97 грн основного боргу».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.09.2005 року здійснено заміну позивача (стягувача) військової частини НОМЕР_3 на Установу « 28 Управління начальника робіт» та здійснено заміну відповідача (боржника) військової частини НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_4 .

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.12.2005 року роз`яснено військовому прокурору Євпаторійського гарнізону, що платником за рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року, враховуючи заміну сторін, є військова частини НОМЕР_1 фінансово економічне управління Повітряних Сил Збройних Сил України.

Також, представником відповідача 1 зазначено, що стягувач на протязі більш ніж 13 років не вчиняв будь-яких дій щодо пред`явлення судового наказу до примусового виконання до органів державної виконавчої служби України, а документи, які б могли підтвердити виконання (невиконання) рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року знищені у встановленому порядку навіть з архівних установ.

На думку представника відповідача 1, такі дії позивача свідчать про те, що останнім свідомо пропущено строк для пред`явлення судового наказу до виконання та про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року могло бути виконане Міністерством оборони України у добровільному порядку, про що свідчать наявні у відповідача 1 документи та відповіді на запити.

При цьому, представник відповідача 1 зауважив, що твердження позивача про невиконання судового рішення не відповідають дійсності, а посилання на події, що відбулися на початку 2014 року та пов`язані з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим взагалі не мають жодного відношення до справи, оскільки у зв`язку зі згаданими подіями позивач лише змінив свою юридичну адресу.

Також, представник відповідача 1 зазначив, що не стосуються предмету позову й посилання позивача на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2017 року у справі №522/6244/17.

Більш того, представник відповідача 1 наголосив на тому, що 23.11.2018 року позивач видав довідку про наявність дебіторської заборгованості за військовою частиною НОМЕР_1 у сумі 2936883,97 грн, в той час, коли зі змісту позовної заяви вбачається, що фінансові документи та документи претензійної роботи та позовної роботи за попередні роки, у тому числі, рішення Господарського суду м. Києва у справі №10/156 від 22.03.2004 року були втрачені. Відтак, на яких підставах була видана вказана довідка за таких обставин встановити неможливо, а її змісти ставиться під сумнів.

При цьому, представник відповідача 1 також наголосив на тому, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.10.2018 року у задоволенні заяви Установи « 28 Управління начальника робіт» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката наказу відмовлено, а ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 року апеляційну скаргу Установи « 28 Управління начальника робіт» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.10.2018 року повернуто скаржнику.

На підставі викладеного, представник відповідача 1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у відзиві на позовну заяву відповідача 1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли договірні зобов`язання на підставі укладених між військовою частиною НОМЕР_2 (Управління (експлуатації фондів, розквартирування військ та капітального будівництва) Головного командування Військ Протиповітряної оборони Збройних Сил України) та військовою частиною НОМЕР_3 (Установа « 28 Управління начальника робіт») договорів підряду, відповідно до умов яких Установою « 28 Управління начальника робіт» були виконані для потреб Міністерства оборони України відповідні підрядні роботи.

Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року у справі №10/156 на користь позивача стягнуто суму заборгованості у розмірі 2936883,97 грн. за виконання підрядних робіт та видано відповідний наказ.

Позивач стверджує, що вказана сума заборгованості на теперішній час не виплачена відповідачами.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно правовий спір спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Більш того, статтею 1 Господарського кодексу України визначено, що саме Господарський кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зазначити, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, останній фактично не погоджується з несплатою відповідачами на його користь суми заборгованості, встановленої рішенням Господарського суду м. Києва від 22.03.2004 року у справі №10/156.

Тобто, спір між сторонами виник внаслідок договірних відносин, а не у зв`язку із виконанням або невиконанням відповідачами публічно владних управлінських функцій, що дозволяє суду дійти висновку про те, що спір не є публічно правовим у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а отже віднесений до юрисдикції господарського суду.

Аналогічної правової позиції дотримується й Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 19.02.2019 року у справі №826/21433/18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами у справі виник не у зв`язку з виконанням або невиконанням відповідачами публічно владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом до відповідного суду господарської юрисдикції.

Також, частиною 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись частиною 2 статті 19, пунктом 1 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:
1. Закрити провадження в адміністративній справі № 640/21435/18 за позовом Установи « 28 Управління начальника робіт» до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити Установі «» 28 Управління начальника робіт» право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного суду господарської юрисдикції.

3. Роз`яснити Установі « 28 Управління начальника робіт», що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Повернути Установі « 28 Управління начальника робіт» (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) через відповідний орган Державної казначейської служби України судовий збір в сумі 1841 (одна тисяча вісімсот сорок одну) гривню 00 копійок, який сплачений на наступні платіжні реквізити: на наступні платіжні реквізити: отримувач коштів УК у Печерському районі/Печерський район, код отримувача (код ЄДРПОУ) 38004897, рахунок отримувача - 4021, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101 відповідно до платіжного доручення №584 від 13 грудня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Н.В. Клочкова