Справа № 200/11434/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року справа №200/11434/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Дружківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі №200/11434/18-а (головуючий суддя І інстанції Грищенко Є.І., складену в повному обсязі 21 грудня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Дружківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Дружківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просив визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Дружківського міського відділення управління виконавчої Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачу за період з 01.02.2018 по 31.07.2018; зобов'язати відповідача сплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам за цей період та провести компенсацію втрати частини страхових виплат у зв'язку з порушенням строків її виплати.

В обґрунтування позову зазначив, що отримував щомісячні страхові виплати, як інвалід ІІІ групи за професійним захворюванням. З вересня 2014 року перебуває на обліку у Дружківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З лютого 2018 року відповідач припинив страхові виплати на підставі інформації про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. Повідомив позивача, що виплата раніше призначених страхових виплат поновлена з серпня 2018 року, а виплати, які не були виплачені за період з 01.02.2018 по 31.07.2018 будуть здійснені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Дружківського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 02 лютого 2018 року № 0521/6165/6165/26 про припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.02.2018 року. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.02.2018 по 31.07.2018. Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Дружківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначив, що виплати страхових виплат здійснюються лише за місцем перебування переселенця на обліку, який підтверджується довідкою, виданою згідно до Порядку оформлення та видачі довідок про постановку на облік переміщених осіб. Звертає увагу суду, що припинення страхових виплат було здійснено на підставі п.п. 6 п. 1 ст. 46 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». 08.08.2018 була прийнята постанова про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати на підставі рішення Дружківської міської ради. Виплата за минулий період здійснюється з додержанням вимог постанови КМУ України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 №365». Вважає, що Дружківське відділення діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 1105, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», прийнятими постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, 3 група інвалідності, трудове каліцтво, відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 терміном дії 27.03.2020 року. (а.с. 15).

Позивач, як внутрішньо переміщена особа, перебуває на обліку в Дружківському міському відділенні з вересня 2014 року.

Постановою Дружківського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області від 02 лютого 2018 року потерпілому ОСОБА_1 припинено страхову виплату, з підстав викладених у пп.6 п. 1 ст. 46 Закону України № 1105-ХІV та на підставі листа Управління соціального захисту населення № 01-12/873-03 від 30.01.2018 року про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.(а.с. 22).

08 серпня 2018 року відповідачем прийнята постанова № 0521/6150/6150/27 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати з 01 серпня 2018 року безстроково.(а.с. 23).

На заяву позивача від 02.08.2018 листом за № 05-04/987 від 08.08.2018 року відповідач повідомив, що підставою припинення страхових виплат стало отримання листа від Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 30.01.2018 року №01-12/873-03 із додаванням списку внутрішньо переміщених осіб, яким скасовано довідки відповідно до п. 9 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування». На підставі рішення Дружківської міської ради, згідно Протоколу № 31 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 07.08.2018 року з результатом призначити/відновити виплати відділенням винесено постанову про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати з місяця, в якому надійшла заява ВПО. Також повідомлено, що проведення соціальних виплат за минулий період з 01.02.2018 по 31.07.2018 виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. (а.с. 18, 19).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент припинення спірних виплат позивачу у відповідача були відсутні законодавчо передбачені підстави для їх припинення, а відтак порушене право позивача має бути відновленим шляхом скасування постанови про припинення щомісячної страхової виплати та зобов'язання сплати заборгованості по щомісячним страховим виплатам.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. Фонд може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

У відповідності до вимог ст. 46 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення соціальних страхових виплат можливе лише за умови прийняття відповідної постанови і лише з підстав визначених ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Щодо посилання апелянта на «інші випадки», то слід зазначити такі підстави для припинення страхових виплат повинні бути передбачені саме законом.

За змістом пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Згідно частини першої статті 3 Закону № 1706-VII, громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що до жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» та постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції» не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1105-XIV, не можуть застосовуватись.

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці» .

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги щодо страхових виплат за минулий період посилається на постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365», на що суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом частини 2 цієї статті суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Крім того, слід зазначити, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, відтак, посилання апелянта на положення підзаконних нормативно-правових актів є необґрунтованим.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Дружківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 200/11434/18-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв