Справа № 826/19129/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа №826/19129/16

адміністративне провадження №К/9901/5031/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мороз Л.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі №826/19129/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним рішення,

УСТАНОВИВ:

18.02.2019 ОСОБА_1 направлено до Верховного Суду касаційну скаргу у справі №826/19129/16.

Зазначена касаційна скарга викладена російською мовою.

Згідно з частиною першою статті п'ятнадцятої Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини першої статті десятої Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з частинами першою та третьою статті чотирнадцятої Закону України "Про засади державної мовної політики" судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті сьомої Закону України "Про засади державної мовної політики" до кожної мови, визначеної у частині другій цієї статті (зокрема і російської мови), застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, за умови, якщо кількість осіб - носіїв регіональної мови, що проживають на території, на якій поширена ця мова, становить 10 відсотків і більше чисельності її населення.

За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Тобто, обов'язковою умовою для здійснення судочинства в Україні регіональною мовою (мовами) є її поширення як такої на відповідній території України згідно з рішенням місцевої ради.

Водночас, на території міста Києва, Київської області російська мова як регіональна мова відповідним рішенням місцевої ради поширена не була.

З огляду на зазначене, касаційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Така позиція касаційного суду з питання мови адміністративного судочинства відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 06 липня 2016 року (справа № 21-1092а16). Підстав для відступлення від цього правового висновку - немає.

Крім того, відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Шостим апеляційним адміністративним судом постанову по даній справі було ухвалено 29.10.2018. Повний текст постанови складено 31.10.2018. Таким чином, останнім днем подачі касаційної скарги є 30.11.2018.

Отже, касаційну скаргу скаржник надіслав до суду касаційної інстанції з пропуском строку встановленого частиною першою статті 329 ККАС України, без клопотання про його поновлення.

Згідно з частиною 3 статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також, подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України.

Згідно частини 4 статті 330 цього Кодексу до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Скаржником до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Водночас, у касаційній скарзі позивач порушує питання про звільнення від сплати судового збору посилаючись на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", а саме, що розмір останнього перевищує 5% його річного доходу.

Так, згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Наведені положення процесуального закону дають підстави для висновку, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов'язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На доказ заявленого клопотання позивачем було надано копію Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 по 4 квартал 2017 року від 05 квітня 2018 року №244/10/20-14-08-41, виданих Ізюмською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Однак, такий доказ не приймається судом, оскільки касаційна скарга була подана в 2019 році, а відомості щодо незадовільного майного стану були подані за 2017 рік, тобто не за попередній календарний рік, як передбачено пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин, для вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору скаржнику слід надати належні докази на підтвердження незадовільного майнового стану.

Зокрема, доказом незадовільного майнового стану може слугувати довідка органу доходів і зборів (податкового органу) про суми виплачених доходів та утриманих податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2018 рік, тощо.

За змістом підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду сума судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, у цій справі позов містить одну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 1102,40 грн. (1378х0,4х200%).

Також, в силу пунктів 3, 5 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються судові рішення, що оскаржуються та вимоги особи, що подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Позивач зазначає, що касаційна скарга подається, зокрема на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2018, однак з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що судом апеляційної інстанції було прийнято не рішення а постанова.

Крім того, в прохальній частині касаційної скарги позивач не просить лише визнати рішення незаконним.

Відтак, скаржнику необхідно уточнити яке саме судове рішення суду апеляційної інстанції оскаржується та вимоги до суду касаційної інстанції, виходячи з його повноважень, встановлених статтею 349 КАС України.

Виходячи з наведеного касаційну скаргу слід залишити без руху, а скаржнику надати строк для усунення вказаних недоліків шляхом надання касаційної скарги викладеної українською мовою з її копією для направлення відповідачу; надання заяви про поновлення строку на подачу касаційної скарги; надання належних доказів на підтвердження незадовільного майнового стану або документа про сплату судового збору в розмірі 1102,40 грн., уточнення щодо виду оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції; уточнення вимог до суду касаційної інстанції, виходячи з його повноважень, встановлених статтею 349 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 329, 330, 332 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі №826/19129/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним рішення - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Роз'яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог статті 330 КАС України касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута; вимог статті 332 КАС України - судом буде відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

...........................

Л.Л. Мороз,

Суддя Верховного Суду