Справа № 640/18221/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 лютого 2019 року № 640/18221/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України ( далі по тексту відповідач), в якому просить :

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за фактом настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням, під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за фактом настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії, в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу III групи інвалідності - 28.03.2007), який визначається на час встановлення інвалідності у відповідних відсотках від розміру десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову -службу за контрактом, але не меншому у відповідних відсотках від 100-кратного розміру прожиткового мінімума, встановленого законом на час виплати допомоги та в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.07.1983 по 24.04.1985 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка входила до складу обмеженого контингенту Радянських військ на території Республіки Афганістан.

Під час виконання обов`язків військової служби на території Республіки Афганістан, 06.05.1985 позивач отримав множинні вогнепальні поранення лівої кисті, правого ліктьового суглобу, лівої ягодиці, обох нижніх кінцівок, ділянки чола, внаслідок розриву протитанкової міни. Вказує, що внаслідок зазначеного поранення 28.03.2007 йому встановлена інвалідність ІІІ групи. З метою призначення та виплати вказаної грошової допомоги позивач звернувся до Львівського обласного військового комісаріату з заявою та усіма належними додатками щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Листом від 25.10.2018 Львівський військовий комісаріат повідомив позивачу, що рішенням засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України від 08.04.2016 №24 документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання, з огляду на відсутність у вказаних документах підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Зобов`язано відповідача подати до суду протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали суду відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

26.12.2018 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що з приводу позовних вимог заперечує у повному обсязі. На думку відповідача, позивач пропустив строк реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З огляду на те, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено поновлення вказаного строку, а в межах визначеного строку позивач не скористався своїм правом та не звернувся до уповноваженого органу за отримання вказаної допомоги, підстави для задоволення позовних вимог на думку відповідача відсутні.

Також, відповідач просив суд залишити позовну заяву без розгляду, оскільки, на думку відповідача, позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду з даним позовом. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що протокольним рішенням Міністерства оборони України від 08 квітня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, водночас, позивач звернувся до суду з даним позовом 01 листопада 2018 року. Відповідач зазначає, що позивач повинен був дізнатися про прийняте рішення з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 грудня 2015 року за вих. №12039 та від 24 травня 2016 року №5256.

Щодо вказаного клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених норм вбачається, що Кодексу адміністративного судочинства України встановлено шестимісячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Позивач у позовній заяві зазначає, що про своє прошене право він дізнався з листа Львівського обласного комісаріату від 25 жовтня 2018 року до якого біли додані копії листів ДФ МОУ та витяг з протоколу на 5-ти аркушах. Вказане підтверджується матеріалами справи. Відповідачем не надано доказів зворотього.

Отже, строк звернення до суду позивача з даним позовом розпочався з 25 жовтня 2018 року, саме з моменту коли позивач дізнався про своє порушене права.

Таким чином, клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом у строк встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

11.01.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому просив суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі, а відзив відповідача на позовну заяву не брати до уваги з огляду, на його безпідставність та не обґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач 01.07.1983 по 24.04.1985 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка входила до складу обмеженого контингенту Радянських військ в Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка від 18.03.1983 НОМЕР_2 , виданого Самбірським ОМВК Львівської області, копією посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_3 та копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .

Під час виконання обов`язків військової служби на території Республіки Афганістан, 06.05.1985 позивач отримав множинні вогнепальні поранення лівої кисті, правого ліктьового суглобу, лівої ягодиці, обох нижніх кінцівок, ділянки чола, внаслідок розриву протитанкової міни.

Згідно з витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії від 16.02.2007 №8 захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК від 28.03.2007 серії ЛВА-1 №311911 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 28.03.2007, причина інвалідності - захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідним пакетом документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Листом від 25.10.2018 Львівський військовий комісаріат повідомив позивачу, що рішенням засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України від 08.04.2016 №24 документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання, з огляду на відсутність у вказаних документах підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.

Згідно з рішенням Міністерства оборони України від 08.04.2016, оформленим протоколом №24, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, повернула обласному військовому комісаріату матеріали на доопрацювання документів, поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, яким установлено інвалідність до 01.01.2014, оскільки у наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-XII) (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 1-2 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходить службу у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження зазначених зборів, служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення на умовах, визначених пунктом 3 цієї статті.

Застосування статті 16 Закону №2011-XII пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо того, що оскільки інвалідність позивача настала поза межами тримісячного строку, останній не має права на отримання вищезазначеної допомоги, з огляду на е.

Право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у особи з моменту встановлення їй відповідної групи інвалідності. Тобто таке право позивач набув саме 28.03.2007 під час встановлення останньому ІІІ групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 справа №21-563а14, де визначено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності.

Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що станом на дату встановлення інвалідності позивачу - 28.03.2007 умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі по тексту - Порядок № 499).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 справа№524/3705/16-а.

Відповідно до пункту 3 Порядку №499 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно з пунктом 7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Також відповідно до пункту 4.8 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 №1294/26071 (далі по тексту - Положення, у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги), висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (пункт 4.10 Положення).

Виходячи зі змісту підпункту 30 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №730), головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство оборони України.

Суд зазначає, що згідно з указаними Положеннями відповідач мав би прийняти рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги або рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерство оборони України за наслідками розгляду документів позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги рішення про виплату коштів або ж про відмову у виплаті коштів не приймало, а повернуло документи до обласного військового комісаріату, тобто фактично рішення прийнято не було.

Отже, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання дії Міністерства оборони України неправомірними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за фактом настання III групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби, суд зазначає наступне.

На виконання наказу Міністра оборони України від 12.04.2007 №168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби» (далі - Наказ №168) у Міністерстві оборони України створено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

Відповідності до пункту 2 Наказу №168 голова комісії, зокрема, забезпечує підготовку пропозицій та подає їх Міністру оборони України для прийняття рішень про призначення грошової допомоги.

Отже, в силу положень наказу №168, відповідну пропозицію для вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги повинна надавати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби.

За результатами розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення (позитивне або негативне).

Згідно з пунктом 15 Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач жодного рішення щодо призначення чи відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не приймав, а повернув документи до військомату на доопрацювання, тобто фактично рішення відповідачем прийнято не було.

Таким чином, враховуючи, що Міністерством оборони України відповідне рішення, передбачене законодавством України, за наслідками розгляду заяви позивача не приймалось, належним способом захисту позивача у даному випадку на думку суду має бути розгляд звернення позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Верховний Суд України в постановах від 18.03.2014 справа № 21-11а14 та від 22.04.2014 справа № 21-484а13 сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.

В такому випадку, суд повинен зобов`язати відповідача розглянути вказане звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Згідно частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог для повного захисту прав та інтересів позивача, необхідних для поновлення порушених прав, Визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 №24, в частині направлення ОСОБА_1 документів на доопрацювання з поверненням їх до обласного військового комісаріату. Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва)чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

2. Визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ), оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 №24, в частині направлення ОСОБА_1 документів на доопрацювання з поверненням їх до обласного військового комісаріату.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова