Справа № 1540/4928/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4928/18

Категорія № 8.1Головуючий суддя першої інстанції - Завальнюк І.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Ізмаїльської міської ради до Державної фіскальної служби України, третя особа - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2018 року Ізмаїльська міська рада звернулась з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ПК від 20.04.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 23.05.2018 виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради звернувся до ДП «Адміністрація морський портів України» щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться в м. Ізмаїлі, у зв'язку із тим, що кошти від сплати цього податку до місцевого бюджету в першому кварталі 2018 р. не надходили. Листом ДП «АМПУ» надало відповідь, що за податковою консультацією ДФС України № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 20.04.2018 у ДП «Адміністрація морський портів України» не виникають податкові зобов'язання з цього податку, оскільки об'єкти нерухомого майна знаходяться у державній власності та закріплені ДП «Адміністрація морський портів України» на праві господарського відання, а платниками цього податку визначені саме власники майна. Позивач не погоджується із зазначеною податковою консультацією та вважає, що ДП «Адміністрація морський портів України» є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки незалежно від об'єкту оподаткування, оскільки ДП «Адміністрація морський портів України» є прибутковою організацією та не повністю утримується за рахунок державного чи місцевого бюджету. В результаті отриманої податкової консультації ДП «Адміністрація морський портів України» не перераховано до місцевого бюджету 1051922,46 грн., чим завдано втрат місцевого бюджету, у зв'язку із чим позивач звернувся за судовим захистом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Ізмаїльська міська рада подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 03.04.2018 ДП «Адміністрація морський портів України» звернулось в порядку пункту 53.1 статті 53 ПК України до ДФС України з проханням надати індивідуальну податкову консультацію з питання, чи є ДП «Адміністрація морський портів України» платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об'єктами державної власності, якими ДП «Адміністрація морський портів України» володіє на праві господарського відання) в розумінні пп. «а» пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

За наслідками розгляду вищезазначеного звернення ДФС України складено податкову консультацію № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ПК від 20.04.2018, яку зареєстровано в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

23.05.2018 виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради звернувся до ДП «Адміністрація морський портів України» щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться в м. Ізмаїлі, у зв'язку із тим, що кошти від сплати цього податку до місцевого бюджету в першому кварталі 2018 р. не надходили.

Листом ДП «Адміністрація морський портів України» надало відповідь, що за податковою консультацією ДФС України № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 20.04.2018 у ДП «Адміністрація морський портів України» не виникають податкові зобов'язання з цього податку, оскільки об'єкти нерухомого майна знаходяться у державній власності та закріплені ДП «Адміністрація морський портів України» на праві господарського відання, а платниками цього податку визначені саме власники майна.

Не погодившись із зазначеною податковою консультацією, оскільки в результаті останньої ДП «Адміністрація морський портів України» припинило сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до місцевого бюджету, Ізмаїльська міська рада звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Зі змісту оскаржуваної податкової консультації № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ПК від 20.04.2018 вбачається, що оскільки платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені власники майна, то у ДП «Адміністрація морський портів України» не виникатимуть податкові зобов'язання в частині об'єктів майна, право господарського відання на які має документальне підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Адміністрація морський портів України» відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 02.04.2018 № 149, є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133 «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надана відповідачем податкова консультація не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до пункту 4.2 Статуту майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до вимог, передбачених законодавством України та цим Статутом.

За змістом частини 5 статті 22 Господарського кодексу України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

На підставі частини 1 статті 24 Господарського кодексу України управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб'єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

За правилами частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно частини 4 статті 55 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Відповідно до частини 1 статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

За змістом частини 1 статті 134 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

На підставі статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Стосовно захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Варто вказати, що власник майна, що закріплено на праві господарського відання за підприємством, законодавче позбавлений права втручаючись в оперативно-господарську діяльність зазначеного підприємства. Проте власник майна наділяється правом здійснювати контроль за використанням та збереженням належного йому майна, закріпленого ним за підприємством безпосередньо або через уповноважений ним орган. Порядок, періодичність та форми здійснення названого контролю визначаються власником на його розсуд, але у відповідності до норм чинного законодавства.

Отже, за приписами чинного законодавства право власності та право господарського відання не є тотожними поняттями, у зв'язку із чим платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки може бути лише власник відповідного майна.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За правилами підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

Відтак, оскільки платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені власники майна, то у ДП «Адміністрація морських портів України» не виникатимуть податкові зобов'язання з цього податку в частині об'єктів майна, право господарського відання на які має документальне підтвердження, про що вірно зазначено в оскаржуваній податковій консультації № 1742/6/99-99-12-02-03-15/ПК від 20.04.2018.

На підставі пунктів 52.1, 52.2, 52.3 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов'язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Згідно пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Водночас, дослідженню в справах про визнання протиправною та скасування податкової консультації підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідність зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Вирішуючи спір суд зобов'язаний за критеріями юридичної природи акта управління визначитися щодо належності його до нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовчий характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

За висновком Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 01.12.2009 № 09/236 індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, які в них зазначені, тобто безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Так, оскаржувана позивачем податкова консультація не відповідає критерію юридичної значимості, оскільки вказана консультацію не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення прав позивача.

При цьому адміністративний позов обґрунтовано опосередкованими оскаржуваною податковою консультацією наслідками, які настали для місцевого бюджету м. Ізмаїл, зокрема зупинення ДП «Адміністрація морських портів України» сплати податку, платником якого він за приписами ПК України не є. Однак незгода міської ради із податковою політикою держави не може слугувати підставою для судових звернень, метою яких є фактично адміністрування податку за особистим тлумаченням приписів чинного податного законодавства органом місцевого самоврядування.

З огляду на викладене в оскаржуваній консультації, а також беручи до уваги положення Податкового кодексу України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що надана відповідачем податкова консультація не суперечить нормам цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» є прибутковою організацією та неповністю утримується за рахунок державного чи місцевого бюджету не можуть слугувати підставою для скасування податкової консультації.

Доводи стосовно втрат бюджету міста Ізмаїл у розмірі 1 051 922, 46 також не вказують на ознаки незаконності чи необґрунтованості оскаржуваної податкової консультації.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Ізмаїльської міської ради є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 1540/4928/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 28 лютого 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк