Справа № 442/6779/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2019 року

Київ

справа №442/6779/16-а

адміністративне провадження №К/9901/67815/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Мороз Л.Л., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою адвоката Кравця Андрія Остаповича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Багрія В.М., Рибачука А.І., Старунського Д.М. від 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання приведення проїзду у попередній стан, відшкодування моральної шкоди, в якому просила: скасувати пункт 3 рішення № 43 виконавчого комітету Дрогобицької міської ради прийняте 24 квітня 2014 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста», яким дозволено громадянину ОСОБА_3 встановити шлагбаум біля будинку за власні кошти; зобов'язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради відновити проїзд дорогою по АДРЕСА_1, шляхом знесення встановленого шлагбауму, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8 (вісім) тисяч гривень.

В обґрунтування позову посилається на те, що на початку червня 2016 року в АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3 було встановлено металічний шлагбаум, яким перекрито проїзд по АДРЕСА_1. Згодом позивач та інші мешканці вулиці Івасюка в м. Дрогобич дізналися, що пунктом 3 рішення № 43 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста», яке було прийняте 24 квітня 2014 року виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради, дозволено громадянину ОСОБА_3 встановити шлагбаум. В зв'язку з чим мешканці АДРЕСА_1 звернулися до відповідача з письмовою заявою про скасування такого рішення та з вимогою про зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати встановлену ним штучну перепону та забезпечити вільний проїзд вулицею для усіх її мешканців.

Однак, результатами голосування депутатів Дрогобицької міської ради від 08 липня 2016 року про скасування пункту 3 рішення № 43 «Про встановлення дорожніх знаків на вулицях міста» - рішення не прийнято.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2018 у задоволенні позову відмовлено.

18 жовтня 2018 року Кравцем Андрієм Остаповичем в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року зазначена апеляційна скарга повернута скаржнику, у зв'язку з тим, що до касаційної скарги не додано належним чином засвідчену довіреність на підтвердження повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, Кравець Андрій Остаповича в інтересах ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати наведене рішення суду апеляційної інстанції та направити справу до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 11 грудня 2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Мороз Л.Л.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Кравця Андрія Остаповича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги, Восьмий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що апеляційну скаргу від імені ОСОБА_2 підписано представником - адвокатом Кравцем А.О., яким на підтвердження своїх повноважень надано копію довіреності від 20 жовтня 2016 року, видану на підставі доручення Стрийського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 17 жовтня 2018 року № 163/5, не завірену у визначеному законом порядку.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи міститься копія довіреності від ОСОБА_2 на представлення інтересів адвокатом Кравцем А.О, яка подавалась з позовом до суду першої інстанції. Отже, фактично судом першої інстанції було перевірено та визнано повноваження представника ОСОБА_2 - Кравця А.О; статтею 296 КАС України не передбачено подання довіреності представника разом з апеляційною скаргою, тому вважає, що судом апеляційної інстанції безпідставно повернуто апеляційну скаргу Кравця А.О. подану в інтересах ОСОБА_2; право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права на судовий захист.

Від відповідача відзиву або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 59 КАС України визначено документи, що підтверджують повноваження представників.

Згідно пункту 1 частини першої вищевказаної статті КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин п'ятої-шостої статті 59 КАС України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Згідно частини восьмої статті 59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Аналіз наведених вимог КАС України дає підстави для висновку, що право на подання і підписання апеляційної скарги має скаржник, або представник на підставі довіреності. Копія довіреності може засвідчуватись лише суддею, або у визначеному законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга підписана представником скаржника Кравцом Андрієм Остаповичем. В матеріалах справи міститься ксерокопія довіреності 20 жовтня 2016 року та ксерокопія доручення Стрийського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 17 жовтня 2016 року № 163/5, які не засвідчені у встановленому законом порядку.

Оскільки копія довіреності від 20 жовтня 2016 року та доручення на час подання апеляційної скарги не відповідали вимогам статті 59 КАС України (щодо їх засвідчення у визначеному законом порядку), суд касаційної інстанції прийшов до висновку про те, що така скарга подана Кравцом А.О. за відсутності належних доказів на підтвердження представництва ОСОБА_9

Щодо доводів касаційної скарги про те, що статтею 296 КАС України не передбачено подання довіреності представника разом з апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає, що статтею 296 КАС України передбачено форма та зміст апеляційної скарги, проте аналіз статей 59 та 298 КАС України свідчить, що до апеляційної скарги повинна бути додана належним чином засвідчена копія довіреності, що підтверджує наявність у особи, яка підписала апеляційну скаргу, права її підписувати.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 825/1560/18.

В аспекті конституційних гарантій права особи на апеляційний перегляд справи, суд виходить з того, що повернення апеляційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі апеляційного оскарження судового рішення учасником справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правомірно повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення, при дотриманні норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Кравця Андрія Остаповича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко Л.Л. Мороз