Справа № 0340/1744/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3944/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року (суддя першої інстанції Валюх В.М., м. Луцьк),

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.07.2018.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 09 липня 2018 року № в частині накладення штрафу з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 372 гривні 30 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із таким рішенням суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове рішення - про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування вимог зазначає, що позивачем порушено один день строку сплати авансового внеску єдиного податку, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50% ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що головний державний ревізор-інспектор відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування Луцької ОДПІ управління податків та зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Волинській області ОСОБА_2 провела камеральну перевірку дотримання вимог пункту 295.1 статті 295 ПК України СПД ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати авансового внеску єдиного податку за 2016 - 2018 р.р., про що складено акт від 12.06.2018 № 9297/03-20-13-03/НОМЕР_2 (а.с. 27).

Перевіркою встановлено затримку сплати авансового внеску єдиного податку за 2017 рік, чим порушено пункт 295.1 статті 295 ПК України, відповідно до історії сплати узгодженого податкового зобов'язання платник зобов'язаний сплатити штраф по єдиному податку в розмірі 2352,50 грн.

Згідно із даними інтегрованої картки платника (далі - ІКП) та розрахунком штрафних санкцій (а.с. 28, 32-57), за окремі податкові періоди було нараховано до сплати авансовий внесок єдиного податку, проте позивач провів його сплату у такі строки, а саме: в сумі 275,60 грн терміном сплати до 20.10.2016 сплачено 18.11.2016; в сумі 275,60 грн терміном сплати до 20.11.2016 сплачено 29.11.2016; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.01.2017 сплачено 23.01.2017; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.02.2017 сплачено 23.02.2017; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.05.2017 сплачено 02.06.2017; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.01.2018 сплачено 22.01.2018; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.03.2018 сплачено 30.03.2018; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.04.2018 сплачено 24.04.2018.

Луцька ОДПІ, на підставі акту камеральної перевірки від 12.06.2018 № 9297/03-20-13-03/НОМЕР_2, прийняла податкове повідомлення-рішення від 09.07.2018 № , згідно із яким на підставі статті 122 ПК України за затримку сплати авансових внесків єдиного податку в сумі 4705,00 грн позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 50% у сумі 2352,50 грн (а.с. 31).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача безпідставно та протиправно накладено штраф в сумі 372,30 грн., оскільки позивач не порушив строк сплати авансового внеску єдиного податку в сумі 744,60 грн. терміном сплати до 20.01.2018, у той час як в решті суми штрафу оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 295.1, 295.2 статті 295 ПК України передбачено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п. 122.1 ст. 122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктомункту 2 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881) передбачено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Як вірно враховано судом першої інстанції, згідно із даними ІКП (у якій відображені відомості, із посиланням на платіжні документи із зазначенням їх реквізитів, щодо сплати позивачем протягом 2016 - 2018 років авансових внесків єдиного податку з фізичних осіб платника) (а.с. 32-57), за окремі податкові періоди було нараховано до сплати авансовий внесок єдиного податку, який був вплачений у такі строки: в сумі 275,60 грн терміном сплати до 20.10.2016 сплачено 18.11.2016; в сумі 275,60 грн терміном сплати до 20.11.2016 сплачено 29.11.2016; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.01.2017 сплачено 23.01.2017; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.02.2017 сплачено 23.02.2017; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.05.2017 сплачено 02.06.2017; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.01.2018 сплачено 22.01.2018; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.03.2018 сплачено 30.03.2018; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.04.2018 сплачено 24.04.2018.

Зазначеними даними підтверджуються порушення позивачем строків сплати авансових внесків єдиного податку, а саме: в сумі 275,60 грн терміном сплати до 20.10.2016; в сумі 275,60 грн терміном сплати до 20.11.2016; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.01.2017; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.02.2017; в сумі 640,00 грн терміном сплати до 20.05.2017; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.03.2018; в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.04.2018. При цьому, долучені до позовної заяви копії платіжних документів вказані факти порушення позивачем строків сплати авансових внесків єдиного податку не спростовують.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункти 31.1 - 31.3 статті 31 ПК України).

Пунктом 295.1 статті 295 ПК України передбачено платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, вказана норма не містить застережень щодо порядку сплати єдиного податку у випадку, якщо останній день строку його сплати припадає на вихідний або святковий день.

Натомість, таке правило передбачено для податкових декларацій, зокрема згідно з пунктом 49.2 статті 49 ПК України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

У статті 5 Європейської конвенції про обчислення строків (№076) від 16.05.1972, визначено, що підписаною державами - членами Ради Європи, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem (для цілей цієї Конвенції термін dies ad quem означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

Вимогами пункту 3.2 статті 3 ПК України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Пунктом 56.21 статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм податкового законодавства відповідає й основним засадам податкового права, проголошеним у статті 4 ПК України.

Враховуючи наведене, здійснення позивачем сплати податку у перший робочий день після вихідного свідчить про недопущення ним порушення правил сплати (перерахування) податку та відсутність підстав для притягнення до відповідної відповідальності за це.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.03.2018 (справа № 820/1867/17).

Згідно матеріалів справи, авансовий внесок єдиного податку в сумі 744,60 грн терміном сплати до 20.01.2018 (субота) фактично було сплачено у перший робочий день після вихідного 22.01.2018 (понеділок), що підтверджується даними ІКП (а.с. 33), тому позивач у даному конкретному випадку не допустив порушення строку сплати податку.

Згідно із розрахунком штрафних санкцій, за порушення строку сплати авансового внеску єдиного податку в сумі 744,60 грн. терміном сплати до 20.01.2018 на позивача накладено штраф в розмірі 372,30 грн (а.с. 28).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність застосування до позивача штрафу в сумі 372,30 грн згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, у встановленому порядку оскаржено не було, а тому апеляційний суд вирішує спір в межах оскарження.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 0340/1744/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик
Повний текст постанови складено 21 лютого 2019 року.