Справа № 2040/7854/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 р.Справа № 2040/7854/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року, суддя Мар'єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.10.18 року по справі № 2040/7854/18

за позовом ОСОБА_2

до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі - відповідач, Чугуївське ОУПФ України Харківської області), в якому просив суд: скасувати рішення Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 5945-02/23 від 07.06.2018 року про відмову у здійсненні ОСОБА_2 перерахунку пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ; зобов'язати Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_2 пенсії державного службовця відповідно до від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 30 травня 2018 року із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати від 23.05.2018р. №171/08/20-23-05-19 та від 23.05.2018р. №172/08/20-23-05-19, які видано Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС України у Харківській області.

В обґрунтування позову зазначила, що вона на теперішній час є пенсіонером за віком із заниженням пенсійного віку на підставі ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та за період з 23.10.1995 по 11.04.2016 (більше ніж 20 років) працювала в Чугуївській ОДПІ на посадах, віднесених до державної служби. 30.05.2018 звернувшись до відповідача з заявою, разом з відповідними документами, про перехід з пенсії за віком (матері інваліда з дитинства) на пенсію за віком (держслужбовця) отримала рішення про відмову з підстав не досягнення позивачем віку, встановленого нормами ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи на державній службі, передбаченого Законом України "Про державну службу".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 07.06.2018 № 5945-02/23 про відмову в переході ОСОБА_2 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". Зобов'язано Чугуївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_2 пенсії державного службовця відповідно до від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 30 травня 2018 року із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати від 23.05.2018 №171/08/20-23-05-19 та від 23.05.2018 №172/08/20-23-05-19, які видано Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС України у Харківській області.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене всупереч вимогам ст. 37 Закону України "Про державну службу", оскільки позивачем не досягнуто пенсійного віку визначеного нормами вказаної статті.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, та вказує, що позивачем досягнуто пенсійного віку на підставі ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та остання перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком (матері інваліда з дитинства).

19.02.2019 позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Чугуївському ОУПФ України Харківської області, як особа, яка отримує пенсію за віком із заниженням пенсійного віку (як мати інваліда дитинства), на підставі ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 15.04.2017, що підтверджується довідкою від 03.04.2018 №3443-15/23 (а.с.16).

30.05.2018 позивач звернулася до Чугуївського ОУПФ України Харківської області з заявою про перехід з пенсії за віком (матері дитини - інваліда) на пенсію за віком (держслужба) та долучила до заяви необхідний перелік документів: копію трудової книжки; довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 23.05.2018 №171/08/20-23-05-19 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавку за вислугу років (50%) за стаж державної служби 20 рів); довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 23.05.2018 №172/08/20-23-05-19 про суму премії місячної за березень 2018 року; тощо.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем прийнято рішення від 07.06.2018 №5945-02/23 про відмову в переході ОСОБА_2 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.18-19).

Підставою для відмови позивачу Чугуївським ОУПФ України Харківської області зазначено, що позивачем не досягнуто пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" та відсутності необхідного стажу роботи на державній службі, передбаченого Законом України "Про державну службу".

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком у позивача наявний 20-ти річний стаж роботи на посаді, віднесеної до категорій посад державних службовців, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправною.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII) у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII (із змінами, внесеними згідно із Законами України від 27.03.2014 № 1166-VII, від 28.12.2014 № 76-VIII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до і січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу", для осіб, які на день набрання чинності цим Законом (тобто до 01.05.2016 року) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України №889-VIII. До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом (до 01.05.2016р.) обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Згідно пункту 6 вище зазначеного Порядку 229 стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Тому, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію, відповідно до положень вказаної статті, є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому зазначений вік визначається ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, до 01.05.2016 право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 - VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889- VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Враховуючи наведене, обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016, є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Матеріалами справи, а саме копією пенсійного посвідчення та пенсійної справи підтверджено, що позивач з 15.04.2017 перебуває на пенсійному обліку в Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію за віком довічно із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 17 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення". На день виходу на пенсію позивач мала 32 роки та 7 місяців загального страхового стажу для нарахування пенсії.

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Таким категоріям осіб, як матері інвалідів з дитинства, для отримання пенсії за віком пенсійний вік на законодавчому рівні встановлено з 50 років (знижений пенсійний вік).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не досягла загального пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", є необґрунтованими, оскільки право на отримання пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вже визнане за позивачем, а отже не може бути обмежено.

Крім того, доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі стосовно того, що Законом України "Про державну службу" не передбачено призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (як матері інваліда з дитинства) є безпідставними, оскільки норми Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ не врегульовують принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати різних видів пенсій, а лише визначають право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Стосовно доводів апеляційної скарги про правомірність відмови в перерахунку пенсії через перехід з виду на вид, оскільки у позивача недостатньо стажу державної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 23.10.1995 прийнято присягу державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки, загальний стаж роботи позивача складає 32 роки, 7 місяців, в тому числі стаж державної служби -20 років 5 місяців 19 днів в органах державної податкової служби.

Стаж роботи позивача на державній службі підтверджується довідкою Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 23.04.2018 № 171/08/20-23-05-19, складеної відповідно до вимог Постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3, загальний стаж державної служби в органах державної податкової служби станом на 01.05.2018 року становить 20 роки, у якій зазначено складові заробітної плати, а саме один з них: - надбавка за вислугу років (50%), спеціальне звання інспектор податкової та митної справи 1 рангу.

Однак, відповідачем до стажу державної служби позивача зараховано лише період роботи в органах державної податкової служби тривалістю 18 років 2 місяці 9 днів, оскільки відповідач до стажу державної служби не врахував період роботи на посадах, на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання. Відповідачем зазначено, що цей період роботи не може бути визнаний стажем державної служби у цілях застосування п.10 та п. 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р №889-УІІІ.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач під час роботи на відповідних посадах в органах державної податкової служби (маючи спеціальне звання), як державний службовець, сплачувала за підвищеною ставкою єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з т. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу", основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

З 12.08.2012 року статтею 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Виходячи з наведеного, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом та період проходження такої служби в податкових органах підлягає зарахуванню до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Спеціальним Законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні".

Згідно ч. 1 ст. 4 цього Закону, державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Відповідно до положень Закону №509-ХІІ, посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 5, 6 статті 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Отже, за період роботи позивача в органах посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 по справі №21-340а13 стосовно того, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ.

Водночас, вказана правова позиція не суперечить правовій позиції, що викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 по справі №295/16375/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає правомірним висновок суду епршої інстанції, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком у позивача наявний 20-ти річний стаж роботи на посаді, віднесеної до категорій посад державних службовців, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправною.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно неврахування судом першої інстанції судової практики, яка долучена до матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані судові рішення надають правову оцінку переходу осіб з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу", в той час як, в спірних правовідносинах позивач вже перебуває на пенсійному обліку в Чугуївському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області з 15.04.2017 та отримує пенсію за віком.

Крім того, долучені до апеляційної скарги рішення Верховного Суду не приймаються колегією суддів під час апеляційного перегляду справи, оскільки висновки викладені в вказаних справах стосуються правовідносин осіб під час переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" та не є подібними до правовідносин, що склались в даній справі.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року по справі № 2040/7854/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.М. Яковенко
Повний текст постанови складено 22.02.2019 року