Справа № 810/3604/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року № 810/3604/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р,, при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: представника позивача - Рибченко Н.М., представника відповідача - Крившука Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2018 № та №,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.07.2018 № та № ;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області, які полягають у неврахуванні первинних документів, наданих ТОВ «Васт-транс» під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Васт-транс» з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника податку у банку за березень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від'ємного значення з податку на додану вартість.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки відповідачем надано неправильну оцінку фактичним обставинам, внаслідок чого зроблено помилкові висновки про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника податку на 314756 грн. та заниження суми податкових зобов'язань, яка сплачується до державного бюджету у розмірі 4506 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем необгунтовано встановлено загальний пробіг - 130456 км. та необгрунтовано встановлено розбіжність за аналізом оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» в сумі 1585575,42 грн., сума ПДВ -317115,08 грн., під час якого були взяті до уваги невірні показники загального пробігу, фактично витраченого дизельного пального.

Відповідач проти позову заперечував, у відзиві на позовну заяву зазначив, що під час перевірки контролюючим органом було встановлено, що ТОВ "Васт-Транс" завищено витрати дизпалива за березень 2018 року на 80938 л. (різниця між даними підприємства та розрахунком фактичних витрат 150601,5 л - 69663,5 л., що у грошовому вимірнику складає 1585575,42 грн (80938 л* 19,59 грн) та ПДВ 317115,08 грн.

Крім того відповідач вказує, що в порушення пп. «г» п. 198,5 ст. 198 ПК України підприємство не нарахувало податкові зобовязання, за якими виявлено розбіжності на суму ПДВ 317115,08 грн., а саме:

- оборотно-сальдова відомость по рахунку 203 «Паливо» - розбіжність в сумі 1585575,42 грн. сума ПДВ 317115,08 грн.

У судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідачів позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Допитана судом у якості свідка ОСОБА_3 повідомила суду, що працює головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Києво-Святошинського відділення ГУ ДФС у Київській області.

Зазначала, що на підставі наказів та направлення на перевірку вона та головний державний ревізоро-інспектор відділу податків і зборів з юридичних осіб Києво-Святошинського відділення ГУ ДФС у Київській області Іванова С.В. проводили документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Васт-Транс" з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від'ємного значення ПДВ.

Свідок підтвердила обставини викладені у акті перевірки щодо виконаних розрахунків відстані перевезень та виявлених порушень. Вказала, що при проведенні розрахунків відстані перевезень вона використовувала картографічний сервіс, який надає супутникові інтерактивні карти онлайн - Google Maps, а також подорожні листи в яких була вказана загальна відстань пробігу автотранспорту лише на міжнародні перевезення.

Крім того повідомила суду, що інвентаризація на підприємстві проведена не була та дизельне паливо яке переміщено на інший склад враховано не було.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 18.05.2018 по 01.06.2018 Головним управління ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Васт-Транс" з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від'ємного значення ПДВ.

Результати перевірки оформлені актом від 15.06.2018 №337/10-36-54-01/30367782 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог п. 198.1, п. 198.5, абз.1 п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200, ст 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 314756 грн., в результаті чого застосовано штрафні санкції 78689 грн. та занижено суму податкових зобов'язань, яка сплачується до державного бюджету у розмірі 4506 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Київській області винесені податкові повідомлення-рішення від 05.07.2018 № (В 1), яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 314756 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 78689 грн. та від 05.07.2018 № (Р), у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 5632,50 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 4506,00 грн. та за штрафними санкціями 1126,50 грн.

Позивач не погодившись із винесеними ГУ ДФС у Київській області податковими повідомленнями-рішеннями від 05.07.2018 № та № та висновками «Акту від 15.06.2018 за №337/10-36-54-01/30367782 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Васт-транс» () з питання правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника податку у банку за березень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від'ємного значення з ПДВ» звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПКУкраїни

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

Такі висновки кореспондують приписам пункту 44.1 статті 44 ПК України, у силу якого для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Таким чином, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту первинними документами покладається на платника податків.

Судом встановлено, 19 квітня 2018 року позивач подав до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2018 року з додатками, що підтверджується квитанцією №2 від 19.04.2018, реєстраційний номер .

З вказаною податковою декларацією позивачем було також подано розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів та рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми правонаступника (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року).

Згідно даних податкової декларації податкові зобов'язання складають -133148 грн. (рядок 9); податковий кредит - 447904 грн. (рядок 17); від'ємне значення - 314756 гри. (рядок 19); бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку підлягає 314756 грн.

Податок на додану вартість у розмірі 314756 грн., що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за березень 2018 року (рядок 20.2.), є меншим суми, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, яка складає 521426 грн.

Від'ємне значення у розмірі 314756 грн. (рядок декларації 20.2), відповідно, віднесено платником до відшкодування на рахунок у банку ( рядок 20.2.1 декларації з ПДВ за березень 2018 року).

Отже, позивачем згідно вимог закону заявлено до бюджетного відшкодування у березні 2018 року суму податку на додану вартість у розмірі 314756 грн. (133148 - 447904).

Судом встановлено, що підставою для висновків у Акті перевірки від 15.06.2018 було співставлення використаного дизпалива позивачем у березні 2018 року у кількості - 150601,5 л., використаного позивачем на загальний пробіг всіх транспортних засобів та розрахованого відповідачем згідно у додатку 1 до Акту перевірки від 15.06.2018 №337/10-36-54- 01/30367782 «Вантажно-транспортні перевезення за межі митної території України, здійснені ТОВ «Васт-транс» у березні 2018 року.

Згідно Додатку 1 до Акту перевірки відповідач визначив наступні показники:

- загальний пробіг (дані з інформаційних ресурсів), який здійснено автотранспортними засобами у господарській діяльності, а саме міжнародних перевезень вантажу, які оподатковуються за нульовою ставкою (км.) - 130 456 км.;

- додаткові витрати дизпалива відповідно до наказу ТОВ «Васт-транс» №01/10/2017 (загальний пробіг маса завантаження) / 100*0,6) - 39 136,8л.;

- витрати дизельного палива на 100 км при нормі 30л. - 30526,704л.;

- фактичні витрати дизпалива на пробіг 100 км. - 69,504л.

Відповідачем не було взято до уваги показники фактичного пробігу транспортних засобів позивача, що були відображені у товарно-транспортних накладних, подорожніх листах та картках рахунків бухгалтерського обліку №23, 91, 92, 203.

За даними оборотно-сальдової відомості по субрахунку 203 «Паливо» рахунка 20 «Виробничі запаси» фактично використано у господарській діяльності 98586,50 літрів дизельного пального, а не 150601,50 літрів дизельного палива, як на це вказує відповідач.

Отже, відповідачем протиправно було встановлено загальний пробіг - 130456 км. та необгрунтовано встановлено розбіжність за аналізом оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 «Паливо» в сумі 1585575,42 грн., сума ПДВ -317115,08 грн., під час якого були взяті до уваги невірні показники загального пробігу, фактично витраченого дизельного пального.

За даними бухгалтерського обліку позивача фактично витрачено дизельного пального 98 586,50 літрів , що підтверджується первинними документами.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Отже, підприємство під час організації та ведення бухгалтерського обліку не зв'язане формами бланків типових і спеціалізованих форм та може з урахуванням особливостей господарської діяльності, обраної облікової політики розробити власні форми первинних документів, якщо інше прямо не встановлено законом.

Єдиною вимогою, що висуває чинне законодавство до самостійно розроблених форм документів первинного бухгалтерського обліку є наявність у них обов'язкових реквізитів, перелік яких визначено у частині 2 статті 9 Закону № 996-XIV.

Дослідивши розрахунки до виконаного рейсу та інші первинні документи, судом встановлено, що вони за формою і змістом повністю відповідають вимогам Закону № 996-XIV та містять усі обов'язкові реквізити, що у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій, дозволяють ідентифікувати осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу. Відомості, зазначені у розрахунках до виконаних рейсів, відповідають фактичній суті господарської операції та цілям, для яких їх розроблено.

Крім перевезень за межі митного кордону України, позивач здійснював перевезення вантажів по території України, що підтверджується Актом перевірки з обсягом постачання на-загальну суму 674906 сума ПДВ - 134981 грн.

Висновок відповідача про використання дизельного пального не в межах господарської діяльності, так само як визначення показників загального пробігу транспортних засобів позивача не грунтуються на чинних нормах правових актів, які регулюють діяльність з перевезення вантажів.

Згідно п.3.4 Акту перевірки відповідач констатує, що транспортні засоби позивача у березні 2018 року здійснили загальний пробіг - 130456 км., фактичні витрати дизпалива на пробіг 100 км. складає 69663,5л.

Виходячи з визначених відповідачем показників при даному пробігу 130456 км. позивач мав використати у господарській діяльності близько 90880220 літрів.

Згідно показників оборотно-сальдової відомості по субрахунку 203 позивач вказав про використання у господарській діяльності 98586,5 л. пального.

Таким чином, відповідач необгруновано зазначив про перевитрати пального навіть по відношенню до пробігу та норми, визначеної ним особисто.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків загальний пробіг транспортних засобів позивача у березні 2018 року склав - 270615 км, в тому числі перевезення по території України та за її межами.

Витрати палива згідно норми у березні 2018 року склали - 105291,84 л., а фактичні витрати - 98586,5 л.

Вищевказані показники підтверджуються розрахунками до виконаного рейсу згідно подорожніх листів, що додані до позовної заяви.

Протиправне визначення відповідачем завищення витраченого у господарській діяльності дизпалива у на суму 1585575,42 грн. призвело до неправомірного донарахування податкових зобов'язань на загальну суму 317115,08 грн.

Відповідно до п. 3.5 Акту перевірки позивач зобов'язаний був включити до Дт субрахунку 947 понаднормові втрати та нестачі на загальну суму 317115,08 грн.

Фактично на підприємстві позивача не обліковуються втрати та нестачі, тому жодного обов'язку відображати у Дт субрахунку 947 у позивача не існує.

Придбане позивачем пальне не використовувалось в операціях, що не є господарською діяльністю.

Згідно з абз. 10 п. 198.5 ст. 198 ПК України у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.2.3 Акту перевірки (аркуш 2) у ході проведення перевірки ТОВ «Васт- транс» інвентаризація активів суб'єкта господарювання не проводилась.

Таким чином відповідач протиправно визначив виявив нестачу пального , в результаті чого невірно визначив податкові зобов'язання на суму 317115,08 грн.

Позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року задекларував наступні показники:

- податкові зобов'язання - 133148 грн.;

- податковий кредит - 447904 грн.;

- сума ліміту - 521426 грн.;

- фактично сплачена сума податку - 436337 грн.

Представниками сторін не заперечується, що сума податкових зобов'язань складає 134981 грн., з урахування коригування у податковій декларації з ПДВ за березень 2018 року на суму 1833грн. податкові зобов'язання складають 134981 - 1833 = 133148 грн.

Обсяги придбання складають 1328895 грн., сума ПДВ - 265779 грн, (основні постачальники пального).

Таким чином, кредит позивача у березні 2018 року тільки по постачанню пального складає - 265779 грн.

Крім того, у березні 2018 року позивач придбав транспортний засіб, що було відображено у ввезенні товару на територію України згідно ВМД, що призвело до збільшення показника кредиту позивача у березні 2018 року на 182125 грн.

Відповідач у п. 3.6 Акту перевірки підтвердив правомірно задекларований позивачем показник по кредиту з ПДВ за березень 2018 року по операціям по ввезенню товару на Україну згідно ВМД на суму 182125 грн.

Таким чином,загальна сума податкового кредиту позивача у березні 2018 року складає: 265779 грн. + 182125 грн. = 447790 грн.

Відповідно до п. 3.7 Акту перевірки відповідач підтвердив, що сума фактично сплаченого податкового кредиту у березні 2018 року складає 436337 грн., сума ліміту становить - 521426,12 грн., що є більшим, ніж заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування.

Щодо тверджень відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму 313,60 грн. по невизначеному контрагенту суд зазначає наступне.

06 березня 2018 року позивач отримав від ТОВ «Центр кріплення-Адель» рахунок- фактуру №СФ-0001116 від 06.03.2018 на заклепки на суму 1881,60 грн., в тому числі ПДВ -313,60 грн.

Цього ж дня позивач сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «Центр кріплення- Адель» згідно вищевказаного рахунку за заклепки 1181,60 грн., в тому числі ПДВ - 313,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10769 від 06.03.2018.

06 березня 2018 року ТОВ «Центр кріплення-Адель» була виписана податкова накладна №12 та зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних.

23 березня 2018 року позивач отримав заклепки у ТОВ «Центр кріплення-Адель», що підтверджується видатковою накладною №РН-0001165 від 23.03.2018.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, в тому числі з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Датою списання коштів з банківського рахунка позивача на оплату заклепок є Об.03.2018, а датою отримання позивачем товару є 23.03.2018.

Відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 06.03.2018 TOB «Центр кріплення - Адель» зареєструвало податкову накладну №12 в ЄРПН за номером 06 березня 2018 року о 12:43:22.

Згідно з аб.З п. 198.6 ст. 198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до аб.1 та 2 п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно аб. 26 п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

При заповненні додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018 року бухгалтером було помилково зазначено індивідуальний податковий номер ТОВ «Центр кріплення - Адель» 98 замість 98.

Вказана помилка жодним чином не вплинула на суму податкового кредиту, яку має право заявити позивач у березні 2018 року.

Позивач під час перевірки надав первинні документи, що підтверджують отримання рахунку-фактури №СФ-0001116 від 06.03.2018, факт сплати позивачем згідно платіжного доручення №10769 від 06.03.2018, факт отримання заклепок згідно видаткової накладної №РН-0001165 від 23.03.2018, факт виписки та реєстрації податкової накладної №12 від 06.03.2018р. у Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Центр кріплення - Адель», що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 06.03.2018 о 12:43:22 ТОВ «Центр кріплення - Адель» за номером .

Отже, відповідач не врахував надані первинні документи та дійшов необґрунтованого висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту на 313,60 грн.

Отже, висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.5, абз.1 п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200, ст 201 ПК України є необґрунтованим.

За таких обставин податкові повідомлення-рішення від 05.07.2018 № та № є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні первинних документів, наданих позивачем під час проведення перевірки задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників органів доходів і зборів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Відображення посадовою особою в Акті перевірки висновків за наслідками її проведення саме по собі не створює жодних перешкод для діяльності платника.

Дії посадових осіб пов'язані з оформленням результатів перевірки є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків зі збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій. Зазначені дії самі собою не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

У межах спірних правовідносин відображені в Акті перевірки висновки стали наслідком прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомленнь-рішеннь, і саме ці рішення породжує для позивача негативні наслідки.

Відтак, спосіб захисту порушених прав у спірних правовідносинах має бути направленим на скасування вказаних податкових повідомлень-рішень, а не на визнання протиправними дій, які самі по собі не порушують прав позивача.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про протиправність та наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2018 № та №, вимоги позивача про визнання протиправними дій контролюючого органу задоволенню не підлягають, оскільки їх задоволення не призведе до поновлення його прав у спірних правовідносинах.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності своїх рішень.

Водночас позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів та їх використання у власній господарській діяльності.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 05.07.2018 № та № .

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.07.2018 №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 05.07.2018 №.

4. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 11 лютого 2019 р.