Справа № 640/20478/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 лютого 2019 року № 640/20478/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника протиправними;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі, шести мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та надавши необхідні копії документів, отримала відмову, яка, на переконання позивача не відповідає положенням чинного законодавства та порушує її права.

26.12.2018 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому наголошено на тому, що спеціалістами управління належним чином розглянуто надані позивачем документи та встановлено, що в матеріалах пенсійної справи померлого чоловіка позивача відсутні первинні документи, що підтверджують перебування в зоні відчуження та документи, на підставі яких видана довідка про заробітну плату. (а. с. 40-41)

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України установлено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є дружиною учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС першої категорії ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. (а. с. 21-22)

З 03.12.1993 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

19.03.2018 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До заяви було додано копії наступних документів:

- трудової книжки чоловіка з даними, що підтверджують факт його роботи у Чорнобильській зоні;

- довідки за період роботи з 10.03.1980 по 10.01.1981;

- маршрутного листа;

- посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та вкладки до нього;

- свідоцтва про смерть чоловіка.

Листами № 1251/03 від 14.05.2018 та № 26101/02/А-1765 від 22.06.2018 відповідач відмовив у задоволенні заяви, зважаючи на відсутність первинних документів (копій), які підтверджують перебування у зоні відчуження та документів, на підставі яких видана довідка про заробітну плату її чоловіку № 599 від 19.10.2000. (а. с. 30-31)

Вважаючи відмову пенсійного органу в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі по тексту також - Закон) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 (надалі по тексту також - Порядок № 1210).

Приписи абз. 2 пп. 4 п. 11 вказаного Порядку визначають, що мінімальний розмір пенсії становить для непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Згідно п. 2.3 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту також - Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; 7) довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; 8) документи про місце проживання (реєстрації); 9) документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; 10) експертний висновок про встановлення причинного зв'язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2011 позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат неправомірними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 державну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.09.2010; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нараховувати та виплачувати ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з 01.09.2010. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2011 апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2011 залишено без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2011 залишено без змін. (а. с. 26-29)

Отже, вищевказаними судовими рішеннями встановлено право чоловіка позивача на отримання пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, яка встановлена ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.09.2010.

Як убачається з матеріалів справи, до заяви про переведення на пенсію по втраті годувальника позивачем було додано копії трудової книжки чоловіка з даними, що підтверджують факт його роботи у Чорнобильській зоні; довідки за період роботи з 10.03.1980 по 10.01.1981; маршрутного листа; посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та вкладки до нього; свідоцтва про смерть чоловіка.

Таким чином, ураховуючи встановлену наявність у чоловіка позивача права на отримання пенсійного забезпечення як особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з отриманням відповідних надбавок, та поданням позивачем (дружиною померлого) усіх необхідних документів, відповідач мав здійснити переведення пенсії позивача з одного виду на інших та обрахувати її розмір, а не порушувати питання наявності/відсутності в пенсійній справі ОСОБА_2 первинних документів, зважаючи на встановлене судом його право на отримання такого виду пенсії та виплати йому такої протягом певного часу без жодних застережень про відсутність необхідних підтверджуючих документів перебування у зоні відчуження.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що подані позивачем до пенсійного органу документи підтверджують її право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Варто зазначити, що право обирати вид пенсії належить виключно особі, яка звертається до органів пенсійного фонду із відповідною заявою, а відтак, відмовляючи у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший, відповідач обмежив відповідне право ОСОБА_1

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі № 361/1783/17 сформульовано такий висновок, що позивачу за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надано право самому обирати вид пенсії у разі, якщо він набув право на декілька видів пенсії, передбачених законом. Позивач також має право на обізнаність щодо розрахунку розміру призначеної йому пенсії для того, щоб мати реальну можливість перевірити правильність розрахунків, в тому числі і у випадку можливості переведення на інший вид пенсії. Даним правам пенсіонера кореспондує обов'язок управління органів Пенсійного фонду України надати пенсіонеру на його вимогу детальні та наглядні роз'яснення, прозорі розрахунки розміру пенсії, її складові, оскільки без отримання таких розрахунків і повної інформації пенсіонер, по-перше, позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків, і по-друге, позбавлений можливості здійснити своє право на вибір виду пенсії, яку він бажає отримувати.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як випливає з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на день подання заяви позивач досягла пенсійного віку та вже отримувала пенсію, а тому є непрацездатною вдовою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про наявність у неї правових підстав для переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов'язання перевести з одного виду пенсії на інший з вказівкою на конкретний розмір обрахунку (6 розмірів мінімальних пенсій за віком) та складовою (надбавкою - 50% мінімальної пенсії за віком), суд зазначає, що визначення розміру та складових при переведенні з одного виду пенсії на інший належить до дискреційних повноважень пенсійного органу, та з урахуванням висновків суду у даній справі дані складові мають бути взяті до уваги.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов'язання відповідача здійснити переведення останньої з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 5, 77, 241 - 246, 255, 263, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 переведення за її заявою від 19.03.2018 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві (, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко