Справа № 520/55/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р. № 520/55/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,61064) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків,61022), в якому просить суд :

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 26.10.2018 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за його заявою від 30.05.2017 року і зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова провести, починаючи з 30.05.2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. код НОМЕР_1, з врахуванням суми грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 824,17 руб., з проведенням підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з проведенням підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року;

- виплатити ОСОБА_1 різницю в сумі пенсії за період з 30.05.2017 року до моменту проведення перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 30.05.2017 року звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії від заробітної плати. Відповідачем було розглянуто заяву та у липні 2017 року позивач отримав від Відповідача роздруківки розрахунку стажу, розпорядження №184288 від 12.07.2017 року про проведений перерахунок за його заявою від 30.05.2017 року, довідки про заробітну плату, що була врахована при проведенні перерахунку, та розрахунку заробітку для обчислення. Позивач зазначає, що перерахунок пенсії за вказаною заявою Відповідачем було проведено, однак, при цьому були допущені порушення вимог законодавства, які полягають в наступному: при проведенні розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії не було враховано частину грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 460,00 руб; підвищення пенсії Позивачу, як учаснику бойових дій, було нараховано в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, а саме: не було проведено підвищення його пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення" та не нараховано підвищення його пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. 3 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року. У зв'язку із чим позивач оскаржив вказані порушення в судовому порядку. Проте, як зазначає позивач, судами досі не вирішувались вимоги Позивача по суті допущених при введенні перерахунку пенсії порушень.

Відповідачем повторно було розглянуто заяву та документи позивача, надані 30.05.2017 року та прийнято рішення від 26.10.2018 року, в якому слово в слово переписано рішення від 11.05.2018 року, яке було визнано протиправним та скасовано рішенням суду. Позивач вважає незаконним рішення відповідача від 26.10.2018 року.

Внаслідок такої неправомірної поведінки відповідача позивач змушений втретє звернутись до суду із позовом про вирішення спору щодо перерахунку пенсії Позивача за його заявою від 30.05.2017 р.

Позивач не погоджується з вказаним рішенням та вважає його прийнятим з порушенням законодавства.

Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача 30.01.2019 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що оскільки в довідці про заробітну плату №8/234284 від 06.06.2014р. за вересень 1983р. сума в розмірі 460,00 руб. була вказана як одноразова виплата, то її не було включено до розрахунку пенсії. Також зазначив, що в даній довідці не вказано, що з даної одноразової виплати було здійснено страхові внески (збори) до соціальних фондів. За умови надання Позивачем до управління довідки, підтверджуючої, що одноразова виплата, зазначена в довідці про заробітну плату №8/234284 від 06.06.2014р. обумовлена діючою системою оплати праці станом на вересень 1983р. і з цієї суми сплачувався страховий внесок до соціальних фондів, у такому випадку одноразову виплату за вересень 1983р. в сумі 460 руб., позивачу було б включено до розрахунку пенсії цю суму.

Також представник відповідача зазначив, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який набрав чинності 01.01.1994р., передбачалось, що учасникам бойових дій пенсії підвищувались у розмірі мінімальної пенсії за віком (150% пенсії за віком). Проте, постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 №1, було встановлено, що з 01.01.2002 виходячи з розміру 19,91 грн. провадити розрахунок підвищень, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» під час призначення та перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначає, що з 01.07.2006 року в ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 №2939- IV. В зв'язку з чим, з 01.07.2006 підвищення до пенсії учасникам бойових дій обчислюються в новому розмірі - 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлюється відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Повідомив суд про те, що з 01.10.2017р. в зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» для обчислення підвищення як учаснику бойових дій Позивачу застосовано прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі 1452,00 грн., сума підвищення становить 363,00 грн. (за листопад 2017р.).

Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником позивача 04.02.2019 року надано відповідь на відзив, в якій він зазначив що доводи відповідача з приводу неправомірності відмови в проведенні підвищення пенсії Позивача на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та по ненарахуванню підвищення його пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. З ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року, докладно викладені в позовній заяві. Доводи з приводу того, що аналогічні вимоги Позивача вже розглядались судами у справах № 820/44/18 та № 2040/5480/18, також викладені в позовній заяві. Зазначено зокрема, що судами досі не вирішувались вимоги Позивача по суті допущених при проведенні перерахунку пенсії порушень. Представник позивача повідомив суд про те, що в архівній довідці № 8/234284 від 06.06.2014 року, виданій Центральним архівом Міністерства Оборони Російської Федерації, містяться суми грошового забезпечення Позивача. В тому числі до складу грошового забезпечення входить сума ЕДВ в розмірі 460,00 руб, що згідно архівної довідки була виплачена в вересні 1983 року разом з сумами 241,50 руб. та 122,67 руб. Представник позивача зазначає, що з викладених норм законодавства вбачається, що в даному випадку для включення цієї одноразової виплати до розрахунку середньомісячного заробітку для обчислення пенсії не має значення та обставина, чи сплачувався з цієї суми внесок до соціальних фондів, а тому відмову Відповідача у врахуванні даної суми позивач вважає такою, що не відповідає вимогам закону.460,00 руб., що згідно архівної довідки була виплачена в вересні 1983 року разом з сумами 241,50 руб. та 122,67 руб.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до положень ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р., згідно з посвідчення від 03.04.2014 р. одержує пенсію за віком. ОСОБА_1 з 08.02.2014 р. перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує пенсію за віком, призначену згідно з п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є учасником бойових дій на території Республіки Афганістан (у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов'язку).

Судом встановлено, що позивач 30.05.2017 р. звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії, до якої надав довідку про заробітну плату № 8/234284 від 06.06.2014р., видану Центральним архівом Міністерства Оборони за період служби з 01.11.1981р. по 09.11.1983р. та довідку № 966/22 від 27.04.2017р. видану АО «ВНИИРТ» за період роботи з 06.02.1984р. по 26.08.1988р. Відповідач зазначає, що у розрахунок пенсії було включено найвигідніші періоди: з 01.11.1981р. по 30.09.1983р. та з 01.03.1984р. по 31.03.1987р.

У липні 2017 року позивач отримав від відповідача роздруківки розрахунку стажу, розпорядження № 184288 від 12.07.2017 року про проведений перерахунок за заявою Позивача від 30.05.2017 року, довідки про заробітну плату, що була врахована при проведе перерахунку, та розрахунку заробітку для обчислення.

Таким чином, перерахунок пенсії за вказаною заявою відповідачем було проведено, однак, позивач зазначає, що органом Пенсійного фонду при цьому були допущені порушення вимог законодавства, які полягали в тому, що: при проведенні розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії не було враховано частину грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 460,00 руб; підвищення пенсії позивачу, як учаснику бойових дій, було нараховано в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, а саме: не було проведено підвищення його пенсії на процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення та не нараховано підвищення його пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. 3 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року.

Позивач оскаржив вказані порушення в судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018 року по справі № 820/44/18 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнана протиправною бездіяльність Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Харкові з приводу неприйняття рішення стосовно питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 30.05.2017р. на підставі п. «б» ч. 1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова прийняти рішення по суті питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 30.05.2017р. на підставі п. «б» ч. 1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018 року по справі № 820/44/18 управлінням було прийнято рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 11.05.2018 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Отримавши рішення управління від 11.05.2018 року ОСОБА_1 знов звернувся до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року по справі №2040/5480/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправний та скасування рішення - задоволено частково, зобов'язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 11.05.2018 року. Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повторно розглянути по суті питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 30.05.2017 року.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2018 року апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова було повернуто.

На виконання зазначеного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року по справі № 2040/5480/18 управлінням була повторно розглянута заява ОСОБА_1 та рішенням Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 26.10.2018 року було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач через свого представника звернувся із означеним позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 4.1 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача від 30.05.2017 року про перерахунок пенсії оформлена у встановленій додатком №2 до Порядку формі.

Згідно положень п.4.3 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків) та завіряється печаткою управління.

Здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, пенсійні органи керуються тими нормами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, в даному випадку про проведення перерахунку пенсії або про відмову у такому переведенні, визначені Порядком № 22-1, зокрема, п. 4.3 цього Порядку.

Таким чином, дії суб'єкта владних повноважень щодо прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду звернення є формою активної поведінки, що направлена на реалізацію владних управлінських функції даного суб'єкту.

Під час розгляду справи встановлено, що згідно розпорядження відповідача перерахунок пенсії позивача на підставі заяви від 30.05.2017 року був проведений частково.

Проте рішення, яким відмовлено у перерахунку пенсії з врахуванням частини грошового забезпечення за вересень 1983 р. в сумі 460,00 руб.; підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії зі віком згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в редакції, що діяла з 22.12.1995 р. відповідачем прийнято не було.

Оскільки прийняття відповідного рішення є способом реалізації владних повноважень пенсійного органу в розумінні вищенаведених положень, а таке рішення відповідач не приймав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність можливості для оцінки під час розгляду справи підстав, що були покладені в основу часткової відмови у проведенні перерахунку пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач 11.05.2018 р. прийняв Рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №19, яким відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії згідно п. «б» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з п.4.7. розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

З матеріалів справи вбачається що заява позивача від 30.05.2017 р. відповідає встановленій додатком 2 до Порядку формі, та при зверненні до Пенсійного фонду з заявою від 10.10.2017 року ОСОБА_1 просив повідомити про підстави відмови проведення перерахунку пенсії на підставі п. б ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018 р. по справі №820/44/18, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 р., зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Харкові прийняти рішення по суті питання про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 30.05.2017 р. на підставі п. "б" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В ході судового розгляду було встановлено, що у зверненнях до відповідача позивач наполягав на існуванні підстав для підвищення пенсії згідно зі ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У наданих письмових відповідях владний суб'єкт аргументів позивача не сприйняв, не оцінив, рішення з приводу цієї позиції перерахунку пенсії не прийняв, а відтак допустив бездіяльність, яка відповідає ознакам протиправної.

Відповідно до положень ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, вищевказані обставини, встановлені в Рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018 р. по справі №820/44/18 та Постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018 р., а також в рішенні суду від 10.08.2018 року по справі № 2040/5480/18 не підлягають доказуванню.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем повторно було розглянуто заяву та документи Позивача, надані 30.05.2017 р. та прийнято рішення від 26.10.2018 року, в якому продубльовано рішення від 11.05.2018 року, яке було визнано протиправним та скасовано рішенням суду.

На погляд суду, відповідач у спірному рішенні не визначив фактичної підстави винесеного рішення, не конкретизовано норму Закону на підставі якої прийнято вищезазначене рішення, а відтак, не були дотримані правила юридичної визначеності, як невід'ємної складової принципу верховенства права.

Стосовно невключення до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії частини грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 460,00 руб при проведенні перерахунку пенсії позивача судом встановлено, що відповідач у своєму рішенні від 26.10.2018 року зазначив, що при перерахунку в розрахунок середньомісячного заробітку для обчислення пенсії не була включена сума виплати за вересень 1983 року в розмірі 460,00 руб, яка зазначена в довідці про заробітну плату від 06.06.2014 року № 8/234284, як одноразова виплата. Відповідач вважає, що виплата одноразового характеру, якою є сума виплати за вересень 1983 року в розмірі 460,00 руб не може бути включена в розрахунок середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, посилаючись при цьому на ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Між тим, всупереч вказаному в оскарженому рішенні стаття 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не містить застереження, що виплати одноразового характеру не можуть бути включені в розрахунок середньомісячного заробітку для обчислення пенсії.

Крім того, відповідач в оспорюваному рішенні на свій розсуд трактує ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка, на погляд суду, не може бути застосована до даних правовідносин.

Так, дійсно, абзац 4 ст. 40 цього Закону містить положення, за яким для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Проте, ці положення стосуються не перерахунку пенсії, а первісного визначення її розміру.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 27 цього Закону, на яку посилається відповідач, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Між тим, як встановлено за матеріалами справи, позивач не звертався за перерахунком пенсії відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому посилання управління Пенсійного фонду в оскаржуваному рішенні на ч.2 ст. 27 та на абз. 4 ст. 40 зазначеного закону, на погляд суду, є безпідставним.

З архівної довідки № 8/234284 від 06.06.2014 року, виданої Центральним архівом Міністерства Оборони РФ, про грошове забезпечення військовослужбовця вбачається, що грошове забезпечення позивача за вересень 1983 року складає 824,17 руб.

Відповідач же при обчисленні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії врахував суму за вересень 1983 року лише в розмірі 364 руб.

Отже, на погляд суду, не врахувавши при обчисленні розміру пенсії позивача грошове забезпечення а вересень 1983 року в повному обсязі, відповідач порушив право позивача на справедливий розрахунок його пенсії.

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону; 2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Щодо визначення сум заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, "доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у заробіток для обчислення пенсії особам, які не підлягають державному соціальному страхуванню (пункт "д" статті 3 (працівники воєнізованих формувань, які не підлягають державному соціальному страхуванню, особи начальницького і рядового складу фельд'єгерської служби)), включаються всі види грошового забезпечення, аналогічні тим видам оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Склад грошового забезпечення визначає також ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналіз перерахованих вище норм законодавства дає підстави для висновку, що грошове забезпечення військовослужбовця мас бути враховано в повному обсязі при проведенні розрахунку його пенсії.

Як вбачається з архівної довідки № 8/234284 від 06.06.2014 року, виданої Центральним архівом Міністерства Оборони Російської Федерації, в ній містяться суми грошового забезпечення позивача. В тому числі грошовим забезпеченням є сума ЕДВ в розмірі 460,00 руб, що згідно архівної довідки була виплачена в вересні 1983 року разом із сумами 241,50 руб. та 122,67 руб.; 460,00 руб., що були виплачені позивачу у вересні 1983 року, згідно наданої ним архівної довідки № 8/234284 від 06.06.2014 року, входять у склад грошового забезпечення, як і всі інші суми, зазначені в цій довідці.

На підставі викладених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за його заявою від 30.05.2017 року неправомірно не врахована частина грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 460,00 руб.

Стосовно не здійснення підвищення пенсії позивачу на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та по ненарахуванню підвищення його пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. З ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року, суд зазначає наступне:

Як вбачається в оскаржуваному рішенні від 26.10.2018 року відповідач посилається на те, що статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який набрав чинності з 01.01.1994 року, передбачалось, що учасникам бойових дій пенсії підвищуються на 150 відсотків пенсії за віком. Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року було встановлено, що підвищення пенсій, передбачені Законам України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.01.2002 року проводити виходячи з розміру 19,91 грн.

З 01.07.2006 року в статтю 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були внесені зміни, відповідно до яких підвищення пенсії учасникам бойових дій проводиться в новому розмірі, а саме: 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Саме з цих підстав відповідач відмовився нараховувати позивачу підвищення пенсії, як учаснику бойових дій, в розмірі більшому, ніж 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З приводу цього суд зазначає, що згідно п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються іншим учасникам війни з числа військовослужбовців, які проходили службу в складі діючої армії, партизанських загонах і з'єднаннях, військовослужбовцям, які брали участь у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов'язку та особам вільнонайманого складу діючої армії, батькам та дружині, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовців, які загинули на фронті, при виконанні інтернаціонального обов'язку або інших обов'язків військової служби, - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

На теперішній час вказана норма законодавства є чинною.

Як встановлено судовим розглядом, позивач є учасником бойових дій на території Республіки Афганістан (у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов'язку), тобто він має право на отримання підвищення на 50 процентів мінімальної пенсії за віком на підставі п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд вважає посилання відповідача на те, що розмір мінімальної пенсії за віком для мети даного підвищення складає 19,91 грн., не відповідає Закону, оскільки мінімальний розмір пенсії за віком як одна із основних державних соціальних гарантій в силу ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» не може бути нижчою від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З цього вбачається, що відмова відповідача у проведенні перерахунку підвищення пенсії позивачу відповідно до п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не відповідає вимогам чинного законодавства.

На даний час пенсія позивача підвищується на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ч. 4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Дана норма закону щодо підвищення учасникам бойових дій пенсії в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, є чинною з 01.07.2006 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 у повному обсязі по суті не розглянута, а отже рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 26.10.2018 року підлягає скасуванню.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Аналізуючи дані положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 245 КАСУ у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАСУ у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, положеннями ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з поведінки відповідача стосовно розгляду заяви ОСОБА_1, для остаточного вирішення справи недостатньо зобов'язати втретє розглянути заяву позивача від 30.05.2017 року.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Вирішення по суті вимог Позивача про зобов'язання вчинити певні дії щодо врахування суми грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 824,17 руб., підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. З ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі заяви від 31.05.2017 року буде дотриманням гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При цьому судом береться до уваги, що відповідач двічі розглядаючи заяву ОСОБА_1 по суті питання стосовно проведення перерахунку позивачу не здійснив, вимоги рішення суду, зокрема, по справі №2040/5480/18 від 10.08.2018 р. не врахував.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про визнання неправомірною відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за його заявою від 30.05.2017 року.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова провести, починаючи з 30.05.2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням суми грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 824,17 руб., з проведенням підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з проведенням підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року та виплатити ОСОБА_1 різницю в сумі пенсії за період з 30.05.2017 року до моменту проведення перерахунку з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач, який має використовувати відповідний інститут доведення правомірності прийнятих ним рішень, а також на якого покладено обов'язок надання доказів, не дотримав під час розгляду справи вимог цих приписів та не довів правомірності своїх доводів, викладених у наданому письмовому відзиві.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, позивачем при зверненні до суду не понесено судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду, тому, суд питання щодо їх повернення не вирішує.

Керуючись статтями 14, 139, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 61064, код НОМЕР_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 6 пов., м. Харків, 61022, код 41248278) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова від 26.10.2018 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за його заявою від 30.05.2017 року.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова провести, починаючи з 30.05.2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. код НОМЕР_1, з врахуванням суми грошового забезпечення за вересень 1983 року в сумі 824,17 руб., з проведенням підвищення пенсії на 50 процентів мінімальної пенсії за віком за п. б) ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з проведенням підвищення пенсії на 150 процентів мінімальної пенсії за віком згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла з 22.12.1995 року та виплатити ОСОБА_1 різницю в сумі пенсії за період з 30.05.2017 року до моменту проведення перерахунку з урахуванням виплачених сум.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.