Справа № 826/10020/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Карпушової О.В.,

Файдюка В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

представника позивача Коваля О.П.,

представників відповідача Христової М.М.,

Вольвак О.М.,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року (суддя Федорчук А.Б.) у справі за адміністративним позовом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: ОСОБА_5, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 травня 2017 року №V-020/2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 травня 2017 року №V-020/2017. Стягнуто з Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на користь Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та ОСОБА_5 подано апеляційні скарги з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, в яких учасники справи просять скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури правомірно скасовані рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 травня 2017 року №У-020/2017, оскільки в дисциплінарному провадженні підлягає встановленню факт наявності чи відсутності у діях адвоката саме складу дисциплінарного проступку та підстави притягнення адвоката до дисциплінарного проступку в силу вимог статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того, апелянти вказують, що ознаки дисциплінарного проступку встановлюються на стадії порушення дисциплінарної справи, а не на стадії розгляду дисциплінарної справи та прийняття рішення у дисциплінарній справі, а тому в рішенні від 31.05.2017 ВКДКА дійшла обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням досліджених матеріалів дисциплінарного провадження стосовно адвоката ОСОБА_5, в діях останньої не вбачається склад дисциплінарного проступку, а тому справа підлягає закриттю.

24.05.2018 до суду апеляційної інстанції від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5, у якому зазначено, що КДКА регіону не являється стороною у дисциплінарній справі, вона не є тим органом, рішення якого переглядається, тому право на оскарження рішення ВКДКА, прийнятого за результатами такого перегляду, регіональній комісії адвокатури Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не надано. Крім того, суд першої інстанції не встановив наявності/відсутності порушеного права позивача, та в чому таке порушення могло б полягати, при цьому безпідставно і необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

29.05.2018 до суду апеляційної інстанції від Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області надійшов відзив на апеляційні скарги відповідача та третьої особи, у якому, вказуючи, що в Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відсутня заборона щодо оскарження рішення Вищої кваліфікаційно- дисциплінарною комісії адвокатури до суду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури регіону, що у свою чергу свідчить про те, що остання не позбавлена права на звернення до суду, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, оскільки рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 травня 2017 року №У-020/2017 прийнято з порушенням вимог законодавства.

17.12.2018 до суду апеляційної інстанції від Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, у якому відповідач зазначає, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також, 17.12.2018 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_5 надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі, оскільки між сторонами відсутній публічно-правовий спір і дана обставина визнається сторонами.

Справу №826/10020/17 відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року прийнято до провадження новим складом колегії суддів, у складі судді-доповідача Ключковича В.Ю. та суддів Карпушової О.В., Файдюка В.В. за результатами повторного автоматизованого розподілу.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача, думку представників відповідача, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що суддею Ірпінського міського суду Київської області Кафтановим В.В. від 06 квітня 2016 року винесено ухвалу по справі №367/6210/14-к (кримінальне провадження №1-кп/3 67/46/2016) щодо притягнення адвоката ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності (а.с. 71, том 2).

26 квітня 2016 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області за вх. №274 надійшла ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2016 року щодо притягнення адвоката ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності разом з диском аудіозапису судового засідання.

За результатом розгляду документів на засіданні дисциплінарної штати Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури Київської області 03 квітня 2017 року розглянуто дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_5 та прийнято рішення, яким вирішено притягнути адвоката ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, застосувавши до неї дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на один рік (а.с. 14-17 том II).

Крім того, рішенням КДКА Київської області від 19 квітня 2017 року зупинено адвокатську діяльність ОСОБА_5 строком на один рік (а.с. 24-27, том 2).

У подальшому, 13 квітня 2017 року адвокатом ОСОБА_5 подано до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури скаргу на рішення КДКА Київської області від 03 квітня 2017 року та рішення КДКА Київської області від 19 квітня 2017 року (а.с. 11-13 том II).

04 травня 2017 року до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури надійшли додаткові пояснення адвоката ОСОБА_5 щодо поданої нею скарги (а.с. 74-76 Том II).

31 травня 2017 року Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури прийнято рішення № У-020/2017, яким скаргу ОСОБА_5 на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 03.04.2017 та рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 19 квітня 2017 року - задоволено. Рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 03.04.2017 та рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 19 квітня 2017 року - скасовано та ухвалене нове рішення, яким дисциплінарну справу відносно адвоката ОСОБА_5, - закрито (а.с. 3- 8, том 2).

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було досліджено, що третьою особою подавалися заяви про відвід судді (неодноразову, з різних підстав), залишення залу судового засідання без поважних причин (некоректне висловлювання), що в свою чергу може свідчити про затягування розгляду справи зі сторони такого адвоката, що є порушенням вимог КПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики, крім того, адвокат ОСОБА_5 надавала оцінку поведінці судді, з чим погодився і відповідач.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки надання оцінки діям судді віднесено до повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції, а не до повноважень третьої особи та відповідача, тому відповідачем прийнято спірне рішення з порушенням вимог законодавства, тому таке рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 31 травня 2017 року №У-020/2017 підлягає скасуванню.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з ... питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ...».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС України (в редакції, на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, на момент звернення до суду) встановлено, що у цьому Кодексі термін справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно частини другої статті 17 КАС України (в редакції, на момент звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони , за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за частиною першою ст.19 КАС України (в редакції, на момент винесення оскаржуваного рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико - соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини у даній справі виникли стосовно оскарження рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про скасування рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 03.04.2017 та рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 19 квітня 2017 року, якими вирішено притягнути адвоката ОСОБА_5 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 06 квітня 2016 року, до дисциплінарної відповідальності, застосувавши до неї дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на один рік.

Апелянти вказують на те, що позивач не має права звернення до суду з даним позовом, оскільки Кваліфікаційно-дисциплінарної комісія адвокатури Київської області не наділена повноваженнями щодо звернення до суду з такими позовними вимогами, та правовідносини виникли безпосередньо між адвокатом ОСОБА_5 та суддею Ірпінського міського суду Київської області Кафтановим В.В., а КДКА не є стороною у дисциплінарній справі.

Згідно пункту 8 частини першої статті 3 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

При цьому, під компетенційним спором вважається спір між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. їхня особливість: сторони у них - як позивач, так і відповідач - є суб'єктами владних повноважень. Завдання суду в таких спорах - встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Компетенційні спори виникають виключно в межах реалізації функцій публічно- правового характеру суб'єктами владних повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача. Сталою судовою практикою є визначення спірної компетенції між двома суб'єктами владних повноважень. Розмежування компетенції різних органів має ґрунтуватися зокрема на положенні щодо недопущення дублювання їхніх повноважень.

Однак, категорія «реалізація компетенції» визначає, що можуть мати місце не лише спори про її розмежування. Такі спори можуть виникати з підстав прийняття рішення, вчинення дій суб'єктом владних повноважень, які, з позиції іншого суб'єкта владних повноважень, не відповідають закону, виходять за межі компетенції відповідача або прийняті з порушенням встановленої процедури тощо. При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Зазначений обмежувальний принцип щодо можливості звернення суб'єкта владних повноважень з позовом до суду адміністративної юрисдикції продубльований в пункті п'ятому частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент винесення судом першої інстанції рішення), яким передбачено, що за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно- правового спору надано такому суб'єкту законом.

Частиною четвертою статті 46 КАС України передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Зазначений перелік адміністративних позовів суб'єкта владних повноважень, з якими він може звернутись до суду, є вичерпним.

Звернення до суду є способом реалізації компетенції суб'єкта владних повноважень, а тому повинно відбуватись в межах, у спосіб та в порядку, передбаченому законом.

Отже, можливість звернення суб'єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов'язана з виконанням ним владних управлінських функцій, в межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 800/566/17.

Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076- УІ від 05.07.2012 (надалі - Закон №5076-УІ).

Згідно статті 42 Закону №5076-УІ адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури протягом десяти днів з дня отримання заяви (скарги) витребовує матеріали дисциплінарної справи у відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та забезпечує розгляд скарги на рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня одержання матеріалів дисциплінарної справи.

Частиною восьмою статті 50 Закону №5076-УІ передбачено, що рішення кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

У відповідності до п. 60 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №120 від 30.08.2014 винесене дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури рішення у дисциплінарній справі за результатами розгляду заяви (скарги) може бути оскаржене до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду протягом тридцяти днів з дня його прийняття лише адвокатом, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, або особою, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, чи їхніми представниками, з дотриманням вимог, визначених пунктами 36.1., 36.2., 36.3., 36.4., 36.5. цього Положення.

Частиною першою статті 50 Закону №5076-УІ визначено, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури підконтрольна та підзвітна конференції адвокатів регіону.

Відповідно до частини п'ятої статті 50 Закону №5076-УІ до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури належать:

1) організація та проведення кваліфікаційних іспитів;

2) прийняття рішень щодо видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту;

3) прийняття рішень про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) здійснення дисциплінарного провадження стосовно адвокатів;

5) вирішення інших питань, віднесених до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури цим Законом, рішеннями конференції адвокатів регіону, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Ради адвокатів України, з'їзду адвокатів України.

У передбачених цим Законом випадках повноваження кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури здійснює її кваліфікаційна або дисциплінарна палата.

Частиною десятою статті 50 Закону №5076-УІ передбачено, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є юридичною особою і діє відповідно до цього Закону, інших законів України та положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури.

Згідно п. 4.1 Регламенту кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України 16.02.2013 №77 компетенція кваліфікаційно-дисциплінарної комісії регіону встановлюється у відповідності до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію, рішень з'їзду адвокатів України, Ради адвокатів України, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Пунктом 4.2 вказаного Регламенту визначено, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія регіону безпосередньо та через повноваження кваліфікаційної та дисциплінарної палат комісії:

- організовує та проводить допуск до складання кваліфікаційного іспиту і кваліфікаційні іспити;

- приймає рішення про видачу свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту;

- приймає рішення про зупинення, позбавлення, припинення права на заняття адвокатською діяльністю у випадках, встановлених законодавством;

- здійснює дисциплінарне провадження стосовно адвокатів;

- здійснює контроль за додержанням адвокатами зобов'язань, що випливають з діючого законодавства України, Присяги адвоката України, Правил адвокатської етики та інших актів НААУ;

- виявляє причини та умови, що сприяли вчиненню адвокатами дисциплінарних проступків, наданню правової допомоги на низькому професійному рівні, та розробляє рекомендації стосовно заходів щодо усунення цих причин і умов;

- вирішує інші питання, віднесені до повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», рішеннями конференції адвокатів регіону, Ради адвокатів України, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України, З'їзду адвокатів України.

Таким чином, норми Закону №5076-УІ та вказаного Регламенту не передбачають права у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області на звернення до суду з даним позовом.

Можливість КДКА регіону оскаржувати рішення ВКДКА у дисциплінарній справі не передбачена також іншим чинним законодавством.

Щодо тверджень позивача про те, що цей позов поданий ним як суб'єктом владних повноважень на підставі частини четвертої та п'ятої статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду), колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно частин четвертої та п'ятої статті 6 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Разом з тим, у даному випадку позивач фактично оскаржує рішення ВКДКА, які не стосуються інтересів та не порушують прав КДКА, а мають безпосередній вплив лише на адвоката Боряк Л.Г. та суддю Ірпінського міського суду Київської області Кафтанова В.В., тобто є актами індивідуальної дії.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави колегії суддів дійти висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав. Іншими словами, для того, аби надати судовий захист, суд повинен був встановити, що ця особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес були порушені відповідачем.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто поняття стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, відтак у даному випадку відсутня юрисдикція, до якої належить розгляд цієї справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 800/414/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір не підлягає судовому розгляду.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд спору як публічно-правового, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю.

Інші доводи апеляційних скарг колегією суддів апеляційного суду не приймається до уваги, оскільки такі стосуються розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно вимог ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній справі закрити.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.В. Карпушова

В.В. Файдюк