Справа № 752/25808/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.

суддів: Файдюка В.В.

Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову їй у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII; зобов'язання відповідача зарахувати до стажу її роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, періоди роботи: на посаді завідуючою канцелярією прокуратури Московського району м. Києва з 06.07.1992 року по 16.02.1994 року, що становить 1 рік 7 місяців 10 днів; на посаді юрисконсульта Фонду державного майна України з 11.09.1995 року по 19.07.1999 року, що становить 3 роки 10 місяців 8 днів; зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років з 03.11.2017 року згідно зі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, обчисленої за останні 60 календарних місяців роботи без обмеження максимального розміру пенсії на підставі довідки генеральної прокуратури України про заробітну плату від 09.11.2017 року № 18-389зп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач вважає, що має достатній загальний стаж та стаж роботи на прокурорських посадах, оскільки не враховано періоди роботи на посаді завідуючою канцелярією прокуратури Московського району м. Києва та на посаді юрисконсульта Фонду державного майна України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2017 року позивач звернулася до відповідача із завою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Листом від 08.11.2017 року № 60833/05 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що у неї відсутній стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Приймаючи вищезазначене рішення, відповідач зазначив, що станом на 03.11.2017 року стаж позивача за вислугу років складає 19 років 4 місяці 4 дні, з яких на посадах прокурорів 13 років 4 місяці 2 дні, в той час, як встановлено, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

На час звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років був: стаж за вислугу років 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, Пенсійним фондом до стажу позивача за вислугу року було враховано наступні періоди: з 26.06.1998 року - 20.07.1999 року (юрисконсульт Фонду державного майна України); 27.07.1999 року-14.06.2004 року (стажист, помічник прокурора, старший помічник прокурора у Прокуратурі Печерського району м.Києва); 15.06.2004 року - 03.11.2017 року (прокурор, старший прокурор Генеральної прокуратури України), що разом складає 19 років 4 місяці 4 дні - стаж за вислугу років та 13 років 4 місяці 2 дні - стаж на посадах прокурора.

Отже, станом на 03.11.2017 року стаж позивача за вислугу років складав менше ніж 23 роки 6 місяців.

При цьому, як зазначає Пенсійний фонд у відзиві на позовну заяву попередній розрахунок здійснено без врахування стажу визначеного постановою Голосіївського району суду м.Києва від 27.02.2015 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 року у справі №752/2149/15-а, оскільки позивачем у даній справі не було замінено відповідача на його правонаступника.

Колегія суддів зазначає, що навіть за умови врахування стажу за період з 01.09.1993 року по 25.06.1998 року ( 2 роки 8 міс. 25 днів) стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про той факт, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд України не порушив права позивача на пенсію.

Щодо посилання позивача на те, що Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII суттєво звужене її право на пенсію за вислугу років, суд зазначає таке.

У період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Разом з тим, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років.

Відтак, у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII у редакції від 26 липня 2011 позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Щодо позовних вимог позивача про зарахування до стажу її роботи, що дає право на пенсію за вислугою років період роботи на посаді завідуючою канцелярією прокуратури Московського району м. Києва з 06.07.1992 року по 16.02.1994 року, що становить 1 рік 7 місяців 10 днів, та період роботи на посаді юрисконсульта Фонду державного майна України з 11.09.1995 року по 19.07.1999 року, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 6 ст. 86 Закону № 1789 передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи:

- на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями;

- на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

- у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

- на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України;

- на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

- відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Крім того, ст. 50-1 Закону № 1789 (яка згідно пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII не втратила чинність) передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Аналіз норм ч. 5 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цими статтями, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 17 травня 2016 року (справа № 552/4716/13-а).

Також, у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року (справа № 344/11838/14-а) та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року (справа №725/1820/15-а) викладена правова позиція, відповідно до якої в розумінні статті 50-1 Закону №1789-XII до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не може зараховуватися трудова діяльність на посаді державного службовця, кваліфікаційні умови якої (посади) не вимагали від особи, яка її обіймала, вищої юридичної освіти, а особа, яка фактично її обіймала, такої освіти не мала; чи коли через якийсь час на підставі нормативного регулювання такі умови до згаданої посади були запроваджені, а особа, яка продовжувала її обіймати, здобула вищу юридичну освіту; або містить такі умови, але особа, яка обіймала посаду державного службовця, не мала відповідної освіти чи мала спеціальну, гуманітарну чи іншу вищу освіту, але не юридичну, тощо.

В даному випадку у період з 06.07.1992 року по 16.02.1994 року та з 11.09.1995 року по 24.06.1998 року позивач, працюючи на посадах державного службовця, не мала вищої юридичної освіти, а тому ці періоди не можуть бути зараховані до стажу для пенсійного забезпечення за вислугу років.

Також не підлягають задоволенню й вимоги позивача щодо зарахування до стажу періоду роботи з 25.06.1998 року по 19.07.1999 року, оскільки вказаний стаж вже врахований до стажу позивача, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розрахунку стажу позивача (а.с. 58).

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20.02.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В.Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев