Справа № 10623/10/1570
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2011 року м.Одеса

10год.50хв.

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Гурченковій Г.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»ОСОБА_1 за довіреністю №б/н від 01.12.2010р.

Від відповідача: КРУ в Одеській області ОСОБА_2 за довіреністю №72 від 27.12.2010р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»до Контрольно-ревізійного управління в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень»в частині пункту 2 - щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116 605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116 605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», в якому позивач, з урахуванням уточнень (вхід.№17188/2011 від 20.05.2011р.), просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Контрольно-ревізійного управління в Одеській області №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень»в частині пункту 2 щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність будь-яких порушень з боку Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»положень чинного законодавства, а саме п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», оскільки основним місце роботи головного бухгалтера ОСОБА_3, є ПП АТЗТ «Іллічівський морський рибний порт» (реорганізований у ТОВ «Іллічівський морський рибний порт»), а також те, що чинне законодавство України не містить положень щодо заборони для прийому особи на керівну посаду до державного підприємства за сумісництвом.

Відповідач КРУ в Одеській області, з позовними вимогами не згодна та вважає їх необґрунтованими, з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (вхід.№3367/2011 від 02.02.2011р.), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних вимог №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень», оскільки головний бухгалтер ДП «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»ОСОБА_3 керівник структурного підрозділу державного підприємства, на якого безпосередньо розповсюджується дія п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»щодо заборони працювати за сумісництвом, а також те, що означена норма стосується всіх працівників, які займають керівні посади в держаних підприємствах, а не тільки тих, основним місцем роботи яких, є державне підприємство.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, у період з 19.08.2010р. по 20.09.2010р. відповідно до п.1.1.2.1 Плану Контрольно-ревізійної роботи об'єднаного Іллічівського КРВ в Одеській області на III квартал 2010року на підставі направлень, виданих в.о. начальника об'єднаного Іллічівського КРВ КРУ в Одеській області ОСОБА_4, ревізійною групою під керівництвом головного контролера-ревізора об'єднаного Іллічівського КРВ ОСОБА_5 (направлення від 19.08.2010року №84, 16 робочих днів), у складі провідного контролера-ревізора ОСОБА_6 (направлення від 19.08.2010року №85, 12 робочих днів), старшого контролера-ревізора ОСОБА_7 (направлення від 19.08.2010року №86, 12 робочих днів), контролера-ревізора ОСОБА_8 (направлення від 19.08.2010року №87, 12 робочих днів), заступника начальника відділу ОСОБА_4 (направлення від 01.09.2010 №91, 3 робочих дня) була проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»з за період з 01.02.2008р. по 01.09.2010р.

За наслідками вказаної ревізії був складений акт №110-15/17 від 27.09.2010р. «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»за період з 01.02.2008р. по 01.08.2010р.», у висновках якого, серед іншого, наголошено на порушення Адміністрацією вимог п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, ст.102-1 КЗпП, та ст.19 Закону України «Про оплату праці».

На підставі складеного акта ревізії №110-15/17 від 27.09.2010р. «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», Обєднаним Іллічівським Контрольно-ревізійним відділом Контрольно-ревізійного управління в Одеській області 19.10.2010р. позивачу Державному підприємству «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»були виставлені вимоги №110-29/979, зокрема, в п.2 яких, вимагалося вжити заходи щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира (п.2 вимоги).

Не погодившись із вказаними вимогами №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень», зокрема, в частині пункту 2 щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира, Державне підприємство «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Так, на думку суду, оскаржувана позивачем вимога Обєднаного Іллічівського Контрольно-ревізійного відділу Контрольно-ревізійного управління в Одеській області №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень», зокрема, в частині пункту 2, є неправомірною та безпідставною, оскільки виставлена контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з порушенням вимог чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статус Державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові засади діяльності визначено положеннями ст.10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні»від 26 січня 1993року №2939-XII (зі змінами та доповненнями), якою визначений вичерпний перелік повноважень органів Державної контрольно-ревізійної служби в Україні.

Так, відповідно до ст.10 означеного Закону України головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право: перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); безперешкодного доступу при проведенні ревізій на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать підконтрольним установам, для їх обстеження і з'ясування питань, пов'язаних з ревізією; призупиняти бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами у випадках, передбачених законом; залучати на договірних засадах кваліфікованих фахівців відповідних міністерств, державних комітетів, інших органів державної виконавчої влади, державних фондів, підприємств, установ і організацій для проведення контрольних обмірів будівельних, монтажних, ремонтних та інших робіт, контрольних запусків сировини і матеріалів у виробництво, контрольних аналізів сировини, матеріалів і готової продукції, інших перевірок з оплатою за рахунок спеціально передбачених на цю мету коштів; вимагати від керівників підконтрольних установ, що ревізуються, проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій, а до ухвалення відповідного рішення судом - у присутності понятих та представників зазначених підприємств, установ і організацій, щодо яких проводиться ревізія, опечатувати каси, касові приміщення, склади та архіви на термін не більше 24 годин з моменту такого опечатування, зазначеного в протоколі. При проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про зловживання, а на підставі рішення суду - вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів із складенням опису, який скріплюється підписами представника органу державної контрольно-ревізійної служби та керівника відповідного підприємства, відповідної установи, організації, та залишенням копій таких документів таким підприємствам, установам, організаціям; одержувати від Національного банку України та його установ, банків та інших кредитних установ необхідні відомості, копії документів, довідки про банківські операції та залишки коштів на рахунках об'єктів, що ревізуються, а від інших підприємств і організацій, в тому числі недержавних форм власності, - довідки і копії документів про операції та розрахунки з підприємствами, установами, організаціями, що ревізуються. Одержання від банків інформації, що становить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність"; одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об'єктів, що ревізуються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході ревізій; пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства; накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводити у суб'єктів господарювання, які мали правові відносини з підконтрольною установою, зустрічні звірки з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підконтрольної установи.

Таким чином, системний аналіз приписів ст.10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні»дає можливість дійти висновку, що Контрольно- ревізійної служби відсутня компетенція, зокрема, у сфері трудових відносин, а тому посадові особи відповідача не мають відповідних повноважень за результатами проведених ревізій, робити висновки щодо порушення або додержання керівником установи вимог законодавства про працю.

До того ж, відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні»головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування. Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до ч.6 ст.2 Закону України Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006року №550 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до п.46 вказаного Порядку якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з п.49 Порядку у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному підприємству задано шкоду, управління ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Відтак, виходячи з викладеного, наведені в акті ревізії від 27.09.2010року №110-15/17, висновки щодо порушення посадовими особами позивача - Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», вимог законодавства про працю, зроблені фахівцями контролюючого органу з перевищенням повноважень.

Водночас, частиною 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Отже, судом не приймаються до уваги докази, отримані Обєднаним Іллічівським Контрольно-ревізійним відділом Контрольно-ревізійного управління в Одеській області під час здійснення ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», зокрема, в частині порушень, наведених у п.2 ОСОБА_9.

Крім того, судом відхиляються та не приймаються до уваги посилання відповідача на порушення позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»від 3 квітня 1993р. №245 (зі змінами та доповненнями), з урахуванням наступного.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»визначено, що окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).

Також, відповідно до п.4 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993р. №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993р. за №76 керівники державних підприємств, установ, організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів державних підприємств, установ, організацій (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники не мають права працювати за сумісництвом (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).

Відтак, із системного аналізу наведених приписів законодавства вбачається, що особа, яка займає за основним місцем роботи керівну посаду, у розумінні вимог п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»від 3 квітня 1993р. №245, не має права працювати, у вільний від основної роботи час, за сумісництвом.

Водночас, судом встановлено, що 28.04.2004р. на посаду головного бухгалтера Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», з окладом відповідно до штатного розпису (оплата здійснюється за фактично виконану роботу) за сумісництвом була прийнята ОСОБА_3, що підтверджується наявною у матеріалах справи Випискою з Наказу №4-К від 29.04.2004р. по Державному підприємству «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»(вихід.№31/210 від 02.11.2010р.) за підписом капітана ІМРП ОСОБА_10

Згідно Довідки №116 від 22.11.2010р. за підписом начальника відділу кадрів ТОВ «Іллічівський морський рибний порт»ОСОБА_11, з 01.03.1997р. ОСОБА_3 працює у ТОВ «Іллічівський морський рибний порт»на посаді головного бухгалтера (Наказ №2-ок від 28.02.1997р.). 28.03.2007р. на підставі протоколу загальних зборів акціонерів від 20.11.2006р. АТЗТ «Іллічівський морський рибний порт»реорганізовано в ТОВ «Іллічівський морський рибний порт».

Отже, судом з»ясовано, що основним місцем роботи ОСОБА_3 є, зокрема, ТОВ «Іллічівський морський рибний порт», тоді як посаду головного бухгалтера - керівну посаду, оскільки у даному випадку головний бухгалтер є керівником структурного підрозділу (бухгалтерії) державного підприємства, ОСОБА_3 займає на Підприємстві позивача - ДП «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», де вона працює лише за сумісництвом.

Згідно з п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій сумісництвом вважається виконання працівником, окрім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

При цьому, у п.14 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»від 16 березня 2007року №13, наведено, що згідно зі ст.102-1 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом (виконують крім основної у вільний від неї час і іншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця), одержують заробітну плату за фактично виконану роботу без обмеження її певним розміром. Сумісники мають право на оплату фактично виконаної роботи й тоді, коли було порушено встановлені для певної категорії працівників обмеження для роботи за сумісництвом. Такі порушення за певних умов можуть бути підставою для припинення трудового договору за сумісництвом.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що наведені фахівцями контролюючого органу в акті ревізії від 27.09.2010р. №110-15/17 «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту», висновки, зокрема, щодо порушення позивачем п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»від 3 квітня 1993р. №245, ст.102-1 КЗпП, та ст.19 Закону України «Про оплату праці», є неправомірними, безпідставними, та такими, що протирічать приписам чинного законодавства України, з вищенаведених підстав.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов та викладені усно в ході судового розгляду справи по суті.

Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідач Контрольно-ревізійне управління в Одеській області, заперечуючи проти адміністративного позову, не надало суду відповідні належні докази в підтвердження правомірності та ґрунтовності виставлення оскаржуваної позивачем ОСОБА_9 №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень», зокрема, в частині пункту 2, а саме щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно з ч.3 ст. 105 КАС України позивач, у тому числі має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»правомірні, обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Державного підприємства «Морська адміністрація Державного підприємства «Морська адміністрація Іллічівського морського рибного порту»до Контрольно-ревізійного управління в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень»в частині пункту 2 - щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116 605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116 605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира, задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Контрольно-ревізійного управління в Одеській області №110-29/979 від 19.10.2010року «Про усунення фінансових порушень» в частині пункту 2 - щодо проведення претензійно-позовної роботи з повернення зайво виплачених коштів ОСОБА_3 у сумі 116 605,12грн. чи стягнення з винної особи, у зайвих грошових виплатах, коштів в сумі 116 605,12грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.127,133,136 КЗпП України та ст.ст.1212-1215 Цивільного Кодексу України; щодо проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок відносно сум внесків до Фондів та повернення зайво сплачених коштів у сумі 43528,68грн.; щодо приведення у відповідність до діючого законодавства трудових відносин з особами, які займають штатні посади головного бухгалтера та касира.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 28 листопада 2011 року.

Суддя Харченко Ю.В.