Справа № 0340/1751/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4559/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В .М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Ковальчуком В. Д. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Волинській області до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2018 року Головне управління ДФС у Волинській області звернулося в суд з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (далі - КЕВ), в якому просило стягнути з банківських рахунків відповідача податковий борг в сумі 273142,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що внаслідок несплати відповідачем самостійно задекларованих сум податкового зобов'язання з земельного податку у відповідача наявний податковий борг у сумі 273142,27 грн, який підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, КЕВ подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, а у разі неможливості скасування рішення зменшити розмір податкового боргу, який стягується, на суму 145056,8 грн та на суму пені, нарахованої за січень-травень 2018 року, як такі, що не підлягають сплаті за податкові зобов'язання у 2018 році згідно з доповненням до податкової декларації від 14 лютого 2018 року № .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано презумпції правомірності рішень платника податків, як принципу податкового законодавства України. Зазначає, що оскільки ним у 2018 році подано разом з податковою декларацією з плати за землю від 14 лютого 2018 року № доповнення до неї, де вказано, що КЕВ відповідно до статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» звільняється від сплати земельного податку, контролюючий орган зобов'язаний був вчинити дії щодо звільнення відповідача від сплати земельного податку у 2018 році, а саме, зменшити розмір податкового зобов'язання, яке стягується, на суму 145056,8 грн. Судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що на час особливого періоду дія нормативно-правових актів, що передбачають скорочення фінансування Збройних Сил України, зупиняється. При цьому, вказує на відсутність бюджетних асигнувань на оплату земельного податку. Також зазначає, що контролюючий орган не звертався з поданням щодо прийняття рішення про виділення коштів з місцевого бюджету на сплату податкового боргу в порядку статті 96 Податкового кодексу України, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з'явились в судове засідання, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що КЕВ перебуває на податковому обліку у Володимир-Волинській об'єднаній державній податковій інспекції з 20 липня 2000 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є платником загальнодержавних та місцевих податків і зборів.

Згідно з довідкою про наявність податкового боргу за відповідачем рахується податковий борг по земельному податку, який виник внаслідок несплати грошових зобов'язань за вересень 2017 року - травень 2018 року, визначених самостійно платником у податкових деклараціях з плати за землю за 2017-2018 роки, в загальному розмірі 261721,55 грн.

Крім цього, внаслідок несвоєчасної сплати податкових зобов'язань КЕВ нарахована пеня в розмірі 11420,72 грн. Загальна заборгованість КЕВ по земельному податку з юридичних осіб становить 273142,27 грн.

Отже, як встановлено, у відповідача наявний податковий борг з земельного податку за 2017 - 2018 роки, правова природа виникнення якого обумовлена самостійно задекларованими сумами податкових зобов'язань, а тому суми такого зобов'язання з огляду на положення пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, слід вважати узгодженими.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Податок на майно (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортний податок, плата за землю), платники, порядок сплати, пільги ставки визначені Розділом ХІІ Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до підпунктів 59.1, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як встановлено з матеріалів справи, у зв'язку з непогашенням відповідачем самостійно визначеної у податкових декларацій суми податкових зобов'язань протягом встановленого строку, позивачем винесено податкову вимогу від 17 березня 2016 року № 2430-17.

Наявність у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов'язання із земельного податку, підтверджується довідкою про наявність заборгованості, розрахунком сум податкового боргу, копіями податкових декларацій та копією корінця податкової вимоги, а відтак апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в силу положень статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що КЕВ зареєстрований як юридична особа та відповідно до положень Податкового кодексу України є платником податків, зборів та обов'язкових платежів, не звільнений від сплати земельного податку, не має пільг щодо його внесення, а тому повинен виконувати взяті на себе податкові зобов'язання.

Доводи КЕВ про те, що фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України та відсутність у нього матеріальних ресурсів для сплати податкових зобов'язань не спростовують зазначеного висновку, оскільки відсутність фінансування з боку органу вищого рівня не є підставою для звільнення від сплати податків, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 803/2704/15.

Безпідставними є й доводи скаржника з покликанням на частину восьму статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як підставу звільнення його від сплати земельного податку до закінчення особливого періоду, оскільки наведена норма передбачає зупинення на час особливого періоду дії нормативно-правових актів, які скорочують чисельність, обмежують комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, та жодним чином не поширюється на відносини з питань сплати податків і зборів, врегульованих нормами Податкового кодексу України.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 0340/1751/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.