Справа № 460/2712/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2019 року м. Рівне №460/2712/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача: представник ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

26.10.2018 Публічне акціонерне товариство по постачанню та газифікації "Рівнегаз" звернулось в суд з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з екологічного податку у сумі 2459818,13 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 614954,53 грн., визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про застосування штрафних санкцій в сумі 510 грн.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 08.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 04.12.2018.

Ухвалою від 04.12.2018 закрито підготовче провадження у справі, а розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 03.01.2019.

Судове засідання, призначене на 03.01.2019, відкладено на 01.02.2019 у зв'язку з тим, що суд визнав поважними причини неприбуття представника позивача, від якого надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 01.02.2019 проголошено вступну і резолютивну частину частини рішення.

Згідно з позовною заявою і поясненнями представників в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що за розрахунками підприємства відсутні фактичні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря по обсягах небалансу, а ревізорами-інспекторами під час перевірки не було належним чином встановлено фактичних обсягів викидів, що призвело до неправильного визначення нарахувань з екологічного податку. Сторона позивача наполягала на тому, що виробничо-технологічні втрати та витрати не є фактичними викидами природного газу в повітря, а відтак такі втрати та виробничо-технологічні втрати природного газу в газорозподільних мерах не можуть бути об'єктом оподаткування екологічного податку. В той же час, відповідач визначаючи позивачу податкове зобовязання з екологічного податку виходив саме з розміру виробничо-технологічних втрат та витрат. Крім того, сторона позивача стверджувала, що метан, згідно чинного міжнародного законодавства та нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання Податкового кодексу України, не підпадає під визначення забруднюючих речовин, за викиди яких має сплачуватися екологічний податок. Також сторона позивача наполягала на тому, що відповідачем при проведенні перевірки щодо повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речовин абсолютно безпідставно використано Протокол про реєстри викидів та перенесення забруднюючих речовин, ратифікований Законом України №980 від 03.02.2016, та наказ "Про затвердження Переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір" від 14.03.2002 за №104. Крім того, зазначала, що товариством під час проведення перевірки були надані усі необхідні документи та пояснення щодо нарахування та сплати екологічного податку за 2016 рік та І півріччя 2017 року, а відтак складання акта про ненадання документів від 18.09.2018 за №225/28-10-48-07/03366701 є безпідставним та необґрунтованим. З таких підстав, сторона позивача доводила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є противними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з відзивом на позов (том 2 а.с.38-42) та поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби позов не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що за результатами аналізу податкової звітності та даних Єдиного реєстру податкових накладних, встановлено, що ПАТ "Рівнегаз" протягом періоду, що перевірявся, здійснювало придбання природного газу для ВТВ (виробничо-технологічні та нормативні втрати газу) у ТОВ "РГК Трейдинг" і отримувало послуги транспортування та балансування у ПАТ "Укртрансгаз". Враховуючи те, що обсяги емісії метану, як забруднювача, здійснюються елементами газового господарства підприємства: трубопроводами, газовим обладнанням та газовими приладами, які по своїй природі є "дифузними", та у відповідності з п.9 ст.2 Протоколу про реєстру викидів і перенесення забруднювачів від 21.05.2003 (про недоцільність звітності для кожного такого окремого джерела), розрахунок екологічного податку виконано для стаціонарного (дифузного джерела) підприємства в цілому. Вказано, що метан віднесено до переліку речовин, які входять до "вуглеводнів" відповідно до Переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів", і, за викиди яких справляється збір. Відповідно, товариство як оператор газорозподільних мереж, що придбаває природний газ, зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря. Сторона відповідача вважає, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв на підставі, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, а тому підстав для скасування таких рішень немає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові заяви по суті спору, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

В період з 29.09.2017 по 20.10.2017 та з 23.102017 по 03.11.2017 посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Рівнегаз" з питань нарахування та сплати екологічного податку за період 2016 року, перше півріччя 2017 року з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства. Результати перевірки оформлені актом №203/28-10-48-08/03366701 від 06.11.2018 (том 1 а.с.116-144, том 2 а.с.1-15).

За висновками даного акту ПАТ "Рівнегаз" порушено вимоги п.240.1 ст.240, пп.242.1.1 п.242.1 ст.242, п.243.1 ст.243, п.249.1, п.249.2, п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 2869701,69 грн. Крім цього за висновками акту перевірки позивачем порушено п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України в частині не представлення підтверджуючих документів.

23.11.2018 на підставі акту перевірки №203/28-10-48-08/03366701 від 06.11.2018 контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким ПАТ "Рівнегаз" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення" на загальну суму 3587127,11 грн., в т.ч. 2869701,69 грн. за податковими зобов'язаннями та 717425,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с.146, том 2 а.с.16-17);

- податкове повідомлення-рішення №, згідно з яким до ПАТ "Рівнегаз" застосовано штраф у розмірі 510 грн.(том 1 а.с.148, том 2 а.с.18).

Не погодившись з правомірністю винесення цих податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою (том 1 а.с.149-154, том 2 а.с.19-24).

Рішенням першого заступника голови ДФС про результати розгляду скарги №5741/6/99-99-11-03-01-25 від 16.02.2018, скаргу платника задоволено частково: залишено без змін податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2017 та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2017 (том 1 а.с.155-160, том 2 а.с.25-30).

З урахуванням цього, податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2017 було оскаржене ПАТ "Рівнегаз" до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2018 по справі №817/987/18 в задоволені позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 23.11.2017 (том 2 а.с.80-85). При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що документи, на які посилається відповідач та які не були надані позивачем під час перевірки, не є первинними документами в розумінні Податкового кодексу України та підставою для нарахування екологічного податку.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № від 23.11.2017, яке було скасоване в адміністративному порядку, то в рішенні першого заступника голови ДФС про результати розгляду скарги №5741/6/99-99-11-03-01-25 від 16.02.2018 зазначено, що акт перевірки не містить даних про перелік стаціонарних джерел забруднення, обємів виробничо-технологічних втрат по кожному з них, до яких також належить обєм витоку газу під час технічного обслуговування та ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ і зєднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами, а при розрахунку фактичного обсягу викиду забруднюючої речовини не враховано: неоднорідність статей втрат за переліком елементів газорозподільної системи; що диференціація нормативів передбачена відповідно до складу конкретної газорозподільної мережі; що методологія визначення питомих виробничо-технологічних втрат газу під час його транспортування газорозподільними мережами побудована на принципах використання індивідуальних граничних показників обсягів виробничо-технологічних втрат газу за умов нормативної герметичності газопроводів і його елементів. В результаті цього, ДФС зобовязало Офіс великих платників податків вжити заходів відповідно до пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України щодо правомірності визначення податкових зобовязань з екологічного податку відповідно до вимог чинного законодавства (том 1 а.с.60, том 2 а.с.30).

На виконання такого обовязку, 23.07.2018 в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби видав наказ №1360 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ "Рівнегаз" на підставі пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (том 1 а.с.23, 179), а 24.07.2018 видано направлення №155, №156, №157 від (том 1 а.с.23-26,180-181). Наказом №1430 від 01.08.2018 проведення перевірки було зупинено з 02.08.2018 терміном на 30 робочих днів (том 1 а.с.27,182).

Відповідно до цього, в період з 24.07.2018 по 18.09.2018 посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Рівнегаз" з метою перевірки повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин у частині використання газу на виробничо-технологічні витрати та витрати за період діяльності з 01.01.2016 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт №144/28-10-48-07/03366701 від 25.09.2018 (том 1 а.с.28-64,184-201).

Також 18.09.2018 складено акт про не надання документів №225/28-10-48-07/03366701 (том 1 а.с.65-66,202-203).

01.10.2018 позивач подач заперечення на акт перевірки (том 1 а.с.67-72, 204-209).

За висновками акту, ПАТ "Рівнегаз" порушено вимоги пп.240.1.1 п.240.1 ст.240, п.242.1 ст.242, ст.243, п.249.1, п.249.2, п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 2459818,13 грн., в т.ч.: І кв.2016 року 0,00 грн., ІІ кв.2016 року 201858,89 грн., ІІІ кв.2016 року 352520,89 грн., IV кв.2016 року 834119,82 грн., І кв.2017 року 905461,58 грн., ІІ кв.2017 року 165856,95 грн. Крім цього, порушено п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України в частині не представлення підтверджуючих документів.

На підставі акту перевірки №144/28-10-48-07/03366701 від 25.09.2018, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби 10.10.2018 прийняв податкові повідомлення-рішення:

№, згідно з яким ПАТ "Рівнегаз" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення" на загальну суму 3074772,66 грн., в т.ч. 2459818,13 грн. за податковими зобов'язаннями та 614954,53 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с.74-75, 210-211);

№, згідно з яким до ПАТ "Рівнегаз" застосовано штраф у розмірі 510 грн. (том 1 а.с.76, 212).

Що стосується останнього, то воно містить неправильні дані в частині платника податків: зазначено "ПАТ "Львівгаз", замість ПАТ "Рівнегаз"; зазначено код ЄДРПОУ 3349039, замість 3366701; зазначено адресу: м.Львів, вул.Золота, 42, замість м.Рівне, вул.Вишенського,4. Разом з тим судом достеменно встановлено, що вказане рішення винесене саме для ПАТ "Рівнегаз".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України; чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Положеннями пп.240.1.1 п.240.1 ст.240 Податкового кодексу України визначено, що платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

При цьому, визначення терміну "забруднююча речовина" Податковий кодекс України не містить. У статті 14 даного Кодексу не наведеного такого поняття, та не зазначено в якому значенні таке поняття вживається у Податковому кодексі України.

В пп.14.1.230 п.14.1.ст.14 Податкового кодексу України міститься лише визначення такого поняття, як "стаціонарне джерело забруднення" це підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Підпунктом 242.1.1 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування та базою оподаткування є:

242.1.1. обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;

242.1.2. обсяги та види забруднюючих речовин, які скидаються безпосередньо у водні об'єкти;

242.1.3. обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання;

242.1.5. обсяги та категорія радіоактивних відходів, що утворюються внаслідок діяльності суб'єктів господарювання та/або тимчасово зберігаються їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк;

242.1.6. обсяги електричної енергії, виробленої експлуатуючими організаціями ядерних установок (атомних електростанцій).

Ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення встановлені пунктом 243.1. статті 243 Податкового кодексу України. Такі ставки встановлені відносно визначених у цьому пункті найменувань забруднюючої речовини, а саме: азоту оксиди, аміак, ангідрид сірчистий, ацетон, бенз(о)пірен, бутилацетат, ванадію пятиокис, водень хлористий, вуглецю окис, вуглеводні, газоподібні фтористі сполуки, тверді речовини, кадмію сполуки, марганець та його сполуки, нікель та його сполуки, озон, ртуть та її сполуки, свинець та його сполуки, сірководень, сірковуглець, спирт н-бутиловий, стирол, фенол, формальдегід, хром та його сполуки.

Згідно з пунктом 243.2. цієї статті, ставки податку за викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення забруднюючих речовин (сполук), які не увійшли до пункту 243.1 цієї статті та на які встановлено клас небезпечності визначені в залежності від класу небезпечності, а саме: для I класу, II класу, III класу та IV класу.

А згідно з пунктом 243.3. цієї статі, для забруднюючих речовин (сполук), які не увійшли до пункту 243.1 цієї статті та на які не встановлено клас небезпечності (крім двоокису вуглецю), ставки податку застосовуються залежно від установлених орієнтовно безпечних рівнів впливу таких речовин (сполук) в атмосферному повітрі населених пунктів, а саме: менше ніж 0,0001 міліграмів на 1 куб. метр, від 0,0001 до 0,001 (включно) міліграмів на 1 куб. метр, понад 0,001 - 0,01 (включно) міліграмів на 1 куб. метр, понад 0,01 - 0,1 (включно) міліграмів на 1 куб. метр, понад 0,1 міліграмів на 1 куб. метр.

Відповідно п.249.2 ст.249 Податкового кодексу України, у разі якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Згідно із п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України суми екологічного податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів та ставок податку.

Таким чином, в силу прямої норми Податкового кодексу України, при наявності факту викидів забруднюючих речовин - оподаткуванню підлягають саме фактичні викиди таких речовин.

В той же час, як достеменно встановлено судом відповідач спірним рішенням визначив позивачу податкове зобовязання з екологічного податку не з фактичних викидів метану, а виходячи з розміру виробничо-технологічних витрат та фактичних втрат газу.

Разом з тим, обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу ні за яких умов не може ототожнюватись з реальним витоком газу в атмосферне повітря.

Так, 27.11.2015 набрав чинності Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30.09.2015, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824.

Пунктами 1, 4 глави 6 розділу ІІІ вказаного Кодексу визначено, що з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов'язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, Оператор газорозподільної системи (ГРМ) укладає договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об'ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності. Об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об'ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об'ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

За змістом пунктів 1-3 глави 1 розділу ХІІ Кодексу газорозподільних систем балансування об'ємів (обсягів) природного газу, що подається в газорозподільну систему та розподіляється і передається з ГРМ за певний період, забезпечується Оператором ГРМ та включає фізичне і комерційне балансування ГРМ. Фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються Оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу. Головною метою фізичного балансування є врівноваження кількості газу, що подається в ГРМ, з кількістю газу, що розподіляється та передається з ГРМ. Комерційним балансуванням ГРМ є встановлення на підставі документально оформлених даних відповідності між фактичним об'ємом (обсягом) надходження природного газу в ГРМ за відповідний період та фактичним об'ємом (обсягом) розподіленого і переданого за цей період природного газу з ГРМ з урахуванням об'єму (обсягу) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ, понесених Оператором ГРМ протягом цього періоду, зокрема для забезпечення фізичного балансування. Перевищення об'єму (обсягу) розподіленого і переданого природного газу з ГРМ та фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат газу в ГРМ за відповідний період над його надходженням в ГРМ, що є негативним дисбалансом, - не допускається.

Порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах регламентується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.11.2011 за №1361/20099.

За змістом пункту 1.1 цього Порядку, річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545.

Відповідно до пунктів 1.2-1.4 вказаного Порядку, газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

Таким чином, річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу у спірних відносинах складається з :

- виробничо-технологічних (нормативних) втрат;

- виробничо-технологічних витрат;

- втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов.

Відтак, кожний із цих видів втрат і витрат має самостійне визначення, склад, відповідні неоднорідні структури статей витрат і втрат за переліком елементів газорозподільної мережі, а також окремі Методики їх визначення та розрахунку.

В же той час, відповідач в акті перевірки, результати якої оскаржуються, незважаючи на неоднорідність структури статей таких витрат і втрат, ототожнив їх в єдине ціле та в цілому визначив їх як "граничний витік газу" в атмосферне повітря, виходячи із загального обсягу придбаного позивачем газу для таких потреб.

Так, відповідач при формуванні висновків в першу чергу застосував Методику визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, що затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264.

Пунктом 1 такої Методики визначено, що вона поширюється на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування витрат газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача. Методика визначає порядок розрахунків обсягів виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами України та забезпечує єдиний підхід до їх визначення.

В розумінні цієї Методики, виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається (а не викидається в атмосферне повітря) під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Згідно пункту 3 цієї Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат до виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу (а не викиди в атмосферне повітря) під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відповідно до пунктів 4.1-4.3, 4.7 цієї Методики, для визначення питомих виробничо-технологічних витрат ця Методика враховує неоднорідність структури статей витрат за переліком елементів газорозподільної мережі. Диференціація нормативів передбачена відповідно до складу конкретної газорозподільної мережі. Максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних витрат газу визначаються розрахунковим шляхом згідно з даною Методикою. Обсяги витрат газу на опалення приміщень ГРП (газорегуляторні пункти) визначаються за показами лічильників, встановлених перед опалювальним приладом. Розрахунок виробничо-технологічних витрат газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно. Пунктом 5.5 Методики передбачено, що загальний обсяг виробничо-технологічних витрат газу (QВит) за відповідний період визначається за формулами: формула 1: Q Вит = Q Вит1+ Q Вит2+ Q Вит3+ Q Вит4+ Q Вит5, куб.м, де, серед іншого, QВит1 - виробничо-технологічні витрати газу для забезпечення продування та заповнення новозбудованих газопроводів газом, куб.м.; формула 2: QВит1 = QВит1пит х L, де QВит1пит - питомі виробничо-технологічні витрати газу для забезпечення продування та заповнення новозбудованих газопроводів газом, куб.м/км; L - довжина газопроводу, км.; формула 3: QВит1пит = 0,0036 х К х Vc х (ОСОБА_4 + Рг)/(273 + tг), де, серед іншого, QВит2 - виробничо-технологічні витрати газу для забезпечення зниження надлишкового тиску в газопроводах до мінімального (обсяг витрати газу, скинутого в атмосферу при ремонті ділянок); формула 5: QВит2пит = 0,007 х Vc х (ОСОБА_4 + Рг)/(273 + tг), де, серед іншого, QВит3 - виробничо-технологічні витрати газу на регулювання та настроювання газового обладнання, приладів квартир житлових будинків та подібних об'єктів комунально-побутових та бюджетних організацій при пусконалагоджувальних роботах після будівництва, капітального ремонту, реконструкції (визначаються згідно з додатком та кількістю газового обладнання і приладів), куб.м.; формула 6: QВит3 = f (тип обладнання), де тип обладнання - плита газова побутова, апарат водонагрівальний проточний (газова колонка), побутовий опалювальний прилад; QВит4 - виробничо-технологічні витрати газу на проведення регулювання та настроювання ГРП, куб.м; формула 8: QВит4пит.налаг. = 9d2 х tп х Рг/y х (ОСОБА_4 + Рг)/(273 + tг), де, серед іншого, Q - витрати газу на опалення приміщення ГРП, куб.м, Вит5 визначаються за показами лічильника газу, встановленого перед опалювальним приладом.

В свою чергу, граничні обсяги виробничо-технологічних витрат природного газу в куб.м на 1 прилад на регулювання та настроювання газового обладнання, приладів квартир житлових будинків та подібних об'єктів комунально-побутових (невиробничого призначення) та бюджетних організацій при пусконалагоджувальних роботах після будівництва визначається Додатком до Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат.

Отже, згідно з Методикою визначення питомих виробничо-технологічних витрат, виробничо-технологічними витратами газу вважається газ, що як правило витрачається, а не викидається в атмосферне повітря.

Формули розрахунку питомих витрат у своєму складі дійсно містять елементи і нормативи при обчисленні витрат газу, що викидається за межі газорозподільної мережі, зокрема, для забезпечення зниження надлишкового тиску в газопроводах до мінімального (обсяг витрат газу, скинутого в атмосферу при ремонті ділянок). Втім, більшість із структур статей витрат складається із таких витрат газу: на заповнення газом новозбудованих газопроводів; на регулювання та настроювання газового обладнання, приладів квартир житлових будинків та подібних об'єктів комунально-побутових та бюджетних організацій при пусконалагоджувальних роботах після будівництва, капітального ремонту, реконструкції; на проведення регулювання та настроювання ГРП; на опалення самих приміщень ГРП.

Суд звертає увагу на те, що такі витрати вищевказана Методика не відносить до витоку газу в атмосферне повітря.

Другою методикою, яка використовується для розрахунку нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах є Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, що затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264.

За приписами глави 1 такої Методики, вона поширюється на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування втрат газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача. Методика визначає порядок розрахунків граничних обсягів виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами України та забезпечує єдиний підхід до визначення нормованих втрат газу. За такою Методикою, виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Абзацом 6 глави 4 цієї Методики визначено, що виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

Відповідно до пунктів 5.1-5.3, 5.8, 5.9 цієї Методики, вона враховує неоднорідність структури статей втрат за переліком елементів газорозподільної мережі. Диференціація нормативів передбачена відповідно до складу конкретної газорозподільної мережі. Склад нормованих питомих втрат газу визначається в залежності від технології і особливостей його транспортування. Максимально допустимі обсяги виробничо-технологічних втрат газу визначаються шляхом розрахунку згідно з даною Методикою. Фактичні виробничо-технологічні втрати включаються до собівартості транспортування газу, крім обсягів виробничо-технологічних втрат, що визначені в абзаці другому пункту 5.10 цієї Методики. Розрахунок допустимих та фактичних обсягів виробничо-технологічних втрат газу здійснюється газопостачальним або газорозподільним підприємством самостійно. Пунктами 6.1 і 6.2 Методики регламентовано, що як первинну інформацію при розрахунках виробничо-технологічних втрат газу використовують дані, що відображають взаємозв'язок втрат енергоресурсу із структурою мережі, якою він транспортується. Первинна інформація - це перелік конкретних найменувань елементів мережі, їх технічних характеристик та технологічних операцій під час транспортування газу. Підпунктом 6.2.2. пункту 6.2 Методики встановлено конкретний перелік технологічних операцій під час технічного обслуговування, поточного ремонту, насідком якого як правило є витік газу. В той же час, тим же підпунктом також визначено інший перелік технологічних операцій під час технічного обслуговування, поточного ремонту, зокрема: налагодження та регулювання обладнання у квартирах з газовим опаленням перед початком опалювального сезону та після ремонтів; налагодження та регулювання обладнання у квартирах житлових будинків після випробування на щільність; видалення газу, продування та заповнення елементів системи газопостачання під час поточних ремонтів, заміни обладнання, арматури.

У процесі розрахунків згідно з додатком 1 ураховуються усі газопроводи - від комерційного вузла обліку газу постачальника до комерційного вузла обліку газу споживача (покупця) газу, у тому числі - до лічильника газу, встановленого в квартирі, а де вони відсутні, - до крана, іншого пристрою для відключення газових приладів, агрегатів тощо. При цьому втрати газу збільшуються на 25% для газопроводів, які експлуатуються більш ніж 25 років або які експлуатуються на розроблених ділянках (пункт 6.6).

Отже, виробничо-технологічні втрати газу це газ, який внаслідок особливостей транспортування і умовної герметичності ГРМ, а також виконанні операцій під час технічного обслуговування, поточного ремонту, як правило, витікає в атмосферу.

Формули розрахунку питомих втрат у своєму складі в основному містять елементи і нормативи при обчисленні втрат газу, що викидається за межі газорозподільної мережі. Втім, окремі із структур статей витрат складаються із таких витрат газу, як налагодження та регулювання обладнання у квартирах з газовим опаленням перед початком опалювального сезону та після ремонтів; налагодження та регулювання обладнання у квартирах житлових будинків після випробування на щільність. У зв'язку із особливостями технології виконання даних робіт такі витрати, не завжди мають наслідком викид в атмосферу, оскільки в таких випадках газ в тому числі згорає при випробувальних роботах із експлуатації (налагоджуванні і регулюванні). В свою чергу, така складова втрат як заповнення газом елементів системи газопостачання під час поточних ремонтів, заміни обладнання, арматури, - взагалі не відносить до скидання газу в атмосферу. І як вже зазначалося, в силу пункту 6.6 Методики оператору дозволено без реального викиду чи витоку газу розраховувати втрати газу із збільшенням на 25 % для газопроводів, які експлуатуються більш ніж 25 років або які експлуатуються на розроблених ділянках, при тому, що такий витік газу є лише теоретично можливим.

Останньою методикою, за допомогою якої розраховуються нормативні втрати і виробничо-технологічні витрати природного газу в газорозподільних мережах є Методика визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595.

За змістом пункту 1 цієї Методики вона призначена для розрахунків питомих втрат газу в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об'ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу. Розрахунки питомих втрат газу здійснюються за допомогою коефіцієнтів коригування показів лічильників. Питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання та газифікації розрахунковим шляхом самостійно згідно з даною Методикою і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств. Пунктом 5 цієї Методики визначається порядок використання коефіцієнтів коригування показів лічильника, значення якого залежить від фактичного розміщення лічильника (зовні приміщення, у неопалюваному приміщенні, в опалюваному приміщенні), а також від відстані місця виходу газопроводу із землі або від місця входу газопроводу в опалюване приміщення до вхідного штуцера лічильника. Відстань вимірюється уздовж труби газопроводу незалежно від її діаметра та наявності на ній додаткових елементів (ізолюючого фланця, вимикального пристрою тощо). Пунктами 6.1 і 6.2 Методики визначаються формули розрахунку втрат газу:

- об'єм газу за показами лічильника, який приведено до стандартних умов (V); - питома втрата газу за визначений розрахунковий період (місяць) для кожного лічильника (V). За змістом пункту 6.3 Методики загальні питомі втрати газу за певний період (місяць, квартал, рік) визначаються як алгебраїчна сума питомих втрат газу наявних лічильників у споживачів, яким надаються послуги підприємством з газопостачання та газифікації.

Методика свідчить, що втрати природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов взагалі за своїм визначенням і природою не є і не можуть бути витоком газу в атмосферне повітря.

В свою чергу, такі витрати об'єктивно виникають в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об'ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

Як свідчить акт перевірки, результати якої оскаржуються, відповідач взагалі не враховував положення даної Методики.

Аналіз усіх Методик, які є складовими Порядку визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.11.2011 за №1361/20099, дає підстави стверджувати, що далеко не весь об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу є тим об'ємом газу, який фактично витік в атмосферне повітря.

Посадові особи Офісу великих платників податку ДФС при здійсненні перевірки позивача не провели розрахунки по виокремленню таких втрат і витрат газу від іншого обсягу, який в силу проведення відповідних технологічних, регламентних робіт з експлуатації і утримання газорозподільних мереж при транспортуванні газу до кінцевого споживача безпосередньо витік в атмосферне повітря.

Включення відповідачем у власний розрахунок донарахованого позивачу екологічного податку із загального обсягу газу, придбаного позивачем для виробничо-технічних витрат і нормативних втрат природного газу та покриття обсягів негативного місячного небалансу газу, об'єму газу, який не витікав і не міг витікати в атмосферне повітря, на переконання суду, є абсолютно безпідставним і протиправним заходом.

За наведеного, суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача про викиди в атмосферне повітря стаціонарним джерелом забруднення - підприємством позивача вцілому всього об'єму (обсягу) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу, облікованих позивачем в 2016 році і І півріччі 2017 року.

А відтак, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 10.10.2018, згідно з яким ПАТ "Рівнегаз" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення" прийнято без урахуванням усіх обставин, що мали значення для його прийняття рішення.

При цьому, виокремлення, розмежування таких витрат і втрат в судовому засіданні при розгляді справи за відповідною структурою статей витрат і втрат, в тому числі за переліком елементів газорозподільної мережі, не входить до компетенції суду при вирішенні по суті даного спору, позаяк вважатиметься по своїй суті новою податковою перевіркою, а обов'язок щодо адміністрування екологічного податку, а також точного і вірного його розрахунку у випадку несплати такого податкового зобов'язання, покладений виключно на орган контролю - Державну фіскальну службу України та його територіальні підрозділи.

Крім того, відповідно до п.56.4 ст.56 Податкового кодексу України підтвердження правильності нарахування будь-якого нарахування має бути підтверджене належними доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями п.250.12 ст.250 Податкового кодексу України встановлюється єдиний порядок перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а саме, контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим та центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 наказу в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1360 від 23.07.2018 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ "Рівнегаз", велено до перевірки залучити співробітників Державної екологічної інспекції у Рівненській області.

Листом №1970/07-07/18 від 24.09.2018 Державна екологічна інспекція у Рівненській області скерувала Львівському управлінню Офісу великих платників податків ДФС довідку про результати проведених заходів від 09.08.2018 (том 2 а.с.98).

Довідка складена в межах компетенції фахівцями Державної екологічної інспекції у Рівненській області за результатами прийняття участі у контрольно-перевірочних заходах, які здійснювались з 24.07.2018 Львівським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речовин ПАТ "Рівнегаз". В межах такої перевірки було отримано від ПАТ "Рівнегаз" перелік усіх діючих дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Відомостей про виробничо-технологічні втрати та витрати газу за 2015, 2016, 2017 роки підприємством не надано. Відповідно до цього, старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Рівненської області зробила висновок, що наразі немає можливості визначити фактичні обсяги викидів забруднюючої речовини в атмосферне повітря стаціонарними джерелами газорозподільної мережі ПАТ "Рівнегаз" за період з 01.07.2014 по 30.09.2017 (том 2 а.с.98-103).

Згідно статті 31 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 4 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та з метою удосконалення розробки екологічних нормативів, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №7 від 10.02.1995 затверджено Інструкцію про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві.

Так, пункт 1.1. зазначеної Інструкції містить в собі методичні вказівки по змісту та оформленню необхідних документів для створення звіту по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, які утворюються на підприємстві з урахуванням технологічного процесу та його особливостей. Приписами пункту 1.2. цієї Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до: порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин.

Відповідно до п. 1.7. вказаної Інструкції, при інвентаризації викидів забруднюючих речовин використовуються матеріали: прямих методів вимірів, які основуються на проведенні безпосередніх інструментальних вимірів; розрахункових методів; матеріали технологічного регламенту та проектних показників. В необхідних випадках для розрахунку кількісних характеристик викидів повинні застосовуватись галузеві методики, затверджені Мінприроди.

Разом з тим, відповідних галузевих методик, які б стосувалися викидів в атмосферне повітря газу, Мінприроди розроблено не було. Розрахункові ж методи не дозволяють встановити фактичний обсяг таких викидів.

Ні фахівцями Державної екологічної інспекції у Рівненській області, ні ревізорами Офісу великих платників податків стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря згідно відповідних дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданих позивачу, не відвідувались. Будь-які порушення умов дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами не фіксувалися.

При цьому, як зазначено стороною позивача та не спростовано стороною відповідача під час розгляду справи, жодних інших перевірок фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення (виїзд на місце розташування, замір фактичних обсягів викидів по стаціонарному джерелу з врахуванням його технологічного режиму роботи) під час проведення документальної позапланової перевірки, проведено не було.

Тобто, відповідачем в порушення вимог п.250.12 ст.250 Податкового кодексу України, фактичні обсяги викидів стаціонарними джерелами забруднення позивача не встановлювались.

При цьому, в акті зазначено, що підприємством не надано жодного первинного документу щодо напрямків використання природного газу, окрім обсягів газу, що втрачаються під час вимірювання побутовими лічильниками в разі не проведення об'єму газу до стандартних умов, а тому розрахунки обсягів викидів забруднюючих речовин від неконтрольованої емісії метану на дифузійних джерелах виконані на підставі матеріалів, наданих НКРЕ, зведених розрахунків плануємих виробничо-технологічних втрат із застосуванням Методики №264 та №595. Загальний обсяг фактично використаного природного газу на ВТВ ПАТ "Рівнегаз" відповідно до інформації, яка надана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листом від 06.11.2017 №11581/16/7-17, складає: за 2016 26897 тис. м.куб." (ст.29 акта). Обсяги викидів в повітря метану, який входить до складу природного газу на ВТВ, та послуги балансування були визначені Офісом великих платників податків по обємах природного газу отриманого від ТОВ РГК "Трейдінг" та обємах балансування природного газу від ПАТ "Укртрансгаз" за період 2016 рік та І півріччя 2017 року" (ст.30 акта). Відтак, за результатами перевірки, сума екологічного податку розрахована відповідачем для позивача, виходячи з обсягів забруднюючих речовин, об'ємної частки метану в газі, густини, та ставки податку, які визначені ст.243.1 Податкового кодексу України, на підставі даних про обєм природного газу отриманого від ТОВ РГК "Трейдінг" та обєм балансування природного газу від ПАТ "Укртрансгаз". Саме такі розрахунки лягли в основу висновків про заниження ПАТ "Рівнегаз" екологічного податку на загальну суму 2459818,13 грн.

Таким чином відповідачем проведено нарахування екологічного податку не на фактичні обсяги забруднюючих речовин, викинутих в атмосферне повітря та підтверджених органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, а виходячи із власних розрахунків.

При цьому, вказані розрахунки, як вже зазначено судом, є хибними, позаяк ґрунтуються на ототожненні понять "нормативні втрати та виробничо-технологічні витрати природного газу" та "фактичні обсяги викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення", що є неприпустимим заходом.

Крім того, як вже зазначалось судом, нормами Податкового кодексу Украйни не визначено термін (поняття) "забруднюючі речовини".

Статтею 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" встановлено, що забруднююча речовина це речовина хімічного та біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Вказаним Законом також визначені критерії правового регулювання охорони атмосферного повітря шляхом визначення нормативів, зокрема: нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря - група нормативів, дотримання яких запобігає виникненню небезпеки для здоров'я людини та стану навколишнього природного середовища від впливу шкідливих чинників атмосферного повітря; норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду; технологічний норматив допустимого викиду забруднюючої речовини - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин, який визначається у місці його виходу з устаткування; норматив якості атмосферного повітря - критерій якості атмосферного повітря, який відображає гранично допустимий максимальний вміст забруднюючих речовин в атмосферному повітрі і при якому відсутній негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Статтею 11 даного Закону встановлено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Регулювання викидів таких забруднюючих речовин полягає в тому, що їх викиди можуть здійснюватись лише за наявності спеціального дозволу, такі викиди підлягають спостереженню. Якщо внаслідок причин об'єктивного характеру встановлено перевищення нормативів екологічної безпеки, приймається рішення про поетапне зниження викидів забруднюючи речовин відповідними суб'єктами . У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Дозволи на викиди таких речовин надаються за умови, зокрема: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки, не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел.

Таким чином, регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, полягає у нормуванні викидів, спостереженні за ними, наданні дозволів на викиди. Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 за №1598. При цьому, "метан" до речовин, визначених цим Переліком, викиди яких підлягають регулюванню, не відноситься.

Крім того, нормативи гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел затверджені наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про затвердження нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел" від 27.06.2006 за №309, проте "метан" до переліку забруднюючих речовин ним не віднесено.

Пунктом 3.2 статті 3 Податкового кодексу України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Чинним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України і яким регулюються питання, котре впливає на оподаткування, є "Кіотський протокол", який 04.02.2004 ратифікований Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV "Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об'єднаних Націй про зміну клімату", і який набрав чинності 17.11.2006.

Додаток А до Кіотського протоколу встановлює, що парниковими газами є: діоксид вуглецю (С02); метан (СН4); закис азоту (N20); гідрофторвуглеводи (ГФВ); перфторвуглеводи (ПФВ); гексафторид сірки (SF6).

Аналогічні висновки слідують з Директиви №2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради "Про комплексне запобігання та контроль забруднень", адресованої державам - членам ЄС, яка містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких "метану" також немає.

"Метан" також не визнаний речовиною, що руйнує озоновий шар (Монреальський протокол про речовини, що руйнують озоновий шар), що набув чинності для України з 29.06.1990.

З огляду на наведене слідує, що "метан" є парниковим газом, не відноситься до забруднюючих речових, та відповідно до діючого законодавства викиди метану не нормуються.

В обґрунтування того, що "метан", який міститься у природному газі, відноситься до забруднюючих речовин, відповідач посилається на лист Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.10.2017 за №7/3892-17, наданий йому на запит стосовно віднесення до переліку забруднюючих речовин "метану", а також порядку розрахунку вмісту "метану" у складі природного газу.

Так, у листі зазначено, що, на державному рівні питання щодо переліку речовин, які визнаються забруднюючими та за які справляється екологічний податок, визначається відповідно до статті 243 Податкового кодексу України, до яких, крім інших відносяться "вуглеводні". Метан віднесено до переліку речовин, які входять до "вуглеводнів" відповідно до Переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 №104. Вміст метану у складі природного газу (компонентний склад, % мол.) визначається відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу".

З даного приводу суд звертає увагу на те, що вищевказаний Перелік був розроблений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 за №303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору". Дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27.12.2010. В зв'язку з цим посилання відповідача на цей Перелік, який визначав весь перелік "вуглеводнів" і який втратив чинність - є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що Наказ №104 встановлює перелік речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів", але не визначає перелік забруднюючих речовин, що є вуглеводнями, і за викид яких в атмосферне повітря відповідно до ст.243 ПК України справляється екологічний податок.

Відтак, норми вказаного наказу не можуть застосовуватися при обрахунку і сплаті екологічного податку, передбаченого Податковим Кодексом України.

Як вбачається із акта перевірки контролюючим органом застосовано також Протокол про реєстри викидів і перенесення забруднювачів, ратифікований Законом України "Про ратифікацію Протоколу про реєстри викидів та перенесення забруднювачів" №980-VII від 03.02.2016. Разом з тим, відповідно до ст.1 вказаного Протоколу його метою є розширення доступу громадськості до інформації шляхом створення послідовних, інтегрованих, загальнонаціональних реєстрів викидів і перенесення забруднювачів (РВПЗ) згідно з положеннями цього Протоколу, які могли б сприяти участі громадськості у процесі ухвалення рішень з питань, що стосуються навколишнього середовища, а також сприяти запобіганню забрудненню навколишнього середовища та його скороченню.

Таким чином, зі змісту ст.1 Протоколу вбачається, що метою протоколу не є регулювання питань оподаткування, що, згідно ст.3.1 Податкового кодексу України, унеможливлює використання цього Протоколу для цілей податкового законодавства України. Крім того, Протокол не встановлює інші правила, ніж ті, що передбачені Податковим кодексом України.

А отже, використання відповідачем вказаного Протоколу при проведенні перевірки щодо повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речових та висновки, які базуються на його положеннях є безпідставними.

Також суд, зазначає, що положення розділу VII "Екологічний податок" Податкового кодексу України, зокрема стаття 243, встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і "вуглеводні", а не речовини, які входять до вуглеводнів. Разом з тим, Податковий кодекс України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справляння екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини.

Як слідує з матеріалів справи, під час проведення перевірки будь-яких заходів щодо встановлення фактичних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення не вжито, зокрема, встановлення місця розташування, так як для визначення податкових зобов'язань з екологічного податку, який справляється за місцем знаходження джерела викидів об'єкта, пов'язаного з оподаткуванням, вимагається виконання інвентаризації в межах конкретних адміністративно територіальних одиниць, за місцезнаходженням джерел викидів, конкретних найменувань елементів мережі, їх технічних характеристик та технологічних операцій під час транспортування газу.

Також, акт перевірки не містить і відомостей щодо переліку стаціонарних джерел забруднення, об'ємів виробничо-технологічних втрат пo кожному з них, до яких також належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами, а при розрахунку фактичного обсягу викиду забруднюючої речовини не враховано: неоднорідність статей втрат за переліком елементів газорозподільної мережі; що диференціація нормативів передбачена відповідно до складу конкретної газорозподільної мережі; що методологія визначення питомих виробничо-технологічних втрат газу під час його транспортування газорозподільними мережами побудована на принципах використання індивідуальних граничних показників обсягів виробничо-технологічних втрат газу за умов нормативної герметичності газопроводів і його елементів.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач, порушив вищевказані вимоги законодавства, розраховуючи екологічний податок та виходячи з обсягів придбаного позивачем у ТОВ РГК "Трейдінг" газу для виробничо-технологічних витрат та виходячи з нормативних втрат природного газу, негативного місячного небалансу газу підприємства згідно актів надання послуг балансування природного газу ПАТ "Укртрансгаз", його середньої густини згідно з паспортами фізико-хімічних параметрів природного газу, середньої величини вмісту метану та відповідних ставок оподаткування "вуглеводів", а також взявши газорозподільне підприємство ПАТ "Рівнегаз" як єдине стаціонарне джерело забруднення атмосферного повітря.

Водночас, правильність нарахування екологічного податку має бути підтверджена належними доказами та не може ґрунтуватися на припущеннях, як це передбачено пунктом 56.4 статті 56 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про збільшення суми грошового зобов'язання з екологічного податку у сумі 2459818,13 грн. не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підлягає скасуванню.

Що стосується правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № про застосування штрафних санкцій в сумі 510 грн. за ненадання документів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв'язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб'єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку); подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством; виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки; не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених цим Кодексом

Відповідно до підпунктів 44.1, 44.6 статті 41 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Стаття 85 Податкового кодексу України визначає, що при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

За приписами пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З матеріалів справи слідує, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 № слугувало ненадання позивачем документів за період з 01.01.2016 по 30.06.2017, а саме: акти розрахунки виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу та розрахунки на основі яких складено акти (які є додатками до зазначених актів розрахунків); розрахунки витрат та втрат, які проведено відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264, а саме: документальне підтвердження виробничо-технологічних втрат та витрат газу для забезпечення продування та заповнення новозбудованих газопроводів газом, для забезпечення зниження надлишкового тиску в газопроводах до мінімального, на регулювання та настроювання газового обладнання, приладів квартир та подібних об'єктів, на проведення та настроювання ГРП; звіти 4-НКРЕ-ГАЗ "Звіт про ліцензовану діяльність суб'єктів господарської діяльності з транспортування, зберігання, розподілу природного газу та його постачальників за регульованим тарифом".

У зв'язку з ненаданням позивачем вищевказаних документів відповідачем складено акт про не надання документів №225/28-10-48-07/03366701 від 18.09.2018 (том 1 а.с.65-66).

Так, в акті перевірки вказується, що позивачем не надано жодних документів.

Проте, зазначене не відповідає дійсності, оскільки як свідчать листи ПАТ "Рівнегаз" від 30.07.2018 №Rv007.1-ЛВ-3754-0718, у відповідь на запит ДФС від 25.07.2018 №31223/10/28-10-48-08; від 07.08.2018 №Rv007.1-ЛВ-3834-0818 та від 14.08.2018 №Rv007.1-ЛВ-4506-0918, у відповідь на запит ДФС від 27.07.2018 №31557/10/28/-10-48-08; від 01.08.2018 №Rv007.1-ЛВ-3802-0818, у відповідь на запит Держекоінспекції від 27.07.2018 №1627/04-07/18; від 02.08.2018 №Rv007.1-ЛВ-3803-0818, у відповідь на запит Держекоінспекції від 01.08.2018 №1659/04-07/18, та від 18.09.2018 №Rv007.1-ЛВ-4539-0918, у відповідь на запит ДФС від 13.09.2018 №38435/10/28-10-48-07 (том 1 а.с.77-115).

Так, у відповідності до статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України: цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України; чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Радою Автономної Республіки Крим органів місцевого самоврядування з питань місцевих полатав та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Нормами статті 5 Податкового кодексу України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

В той же час, ані Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, затверджене наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.02.2004 №112, ані Методика визначення питомих втрат та виробничо- технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, посилання на які міститься в запитах, не підпадає під визначення податкового законодавства з огляду на норми статті 3, 5 Податкового кодексу України, що дозволяє зробити висновок про безпідставність вимог відповідача про надання документів у відповідності до підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, оскільки контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Водночас, аналіз пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що обов'язок платника податків надати документи до перевірки, а також дія вказаної норми поширюються на первинні документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, в той час як відповідач допустив розширене тлумачення вказаної норми та застосував до позивача штраф за неподання документів, які не є документами, що підтверджують показники, відображені товариством у податковій звітності та взагалі останніми не складалися.

Крім того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 у справі №817/987/18, якою скасоване податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 23.11.2017 про накладення на ПАТ "Рівнегаз" штрафу в розмірі 510 грн. (тобто штрафу за ненадання таких самих документів в межах податкової перевірки, результати якої частково скасовані в ході адміністративного оскарження), визначено, що документи, на які посилається відповідач та які не були надані позивачем під час перевірки, не є первинними документами в розумінні Податкового кодексу України та підставою для нарахування екологічного податку (том 2 а.с.80-85).

Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючим органом не доведено складу правопорушення, за яке застосований штраф, зокрема, не доведений факт ненадання позивачем під час перевірки конкретних первинних документів податкового та бухгалтерського обліку, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.10.2018 №.

За сукупністю наведеного, позовні вимоги ПАТ "Рівнегаз" підлягають до задоволення повністю.

Судові витрати присуджуються позивачу відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (, вул.Івана Вишенського,4, м.Рівне, 33027) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, вул. Дегтярівська, 11г, м.Київ, 04119) задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 10.10.2018 про збільшення суми грошового зобовязання з екологічного податку в розмірі 2459818,13 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 614954,53 грн.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 10.10.2018 про застосування штрафних санкцій в сумі 510,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"сплачений судовий збір в сумі 46129,24 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 11 лютого 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.