Справа № 226/1133/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 226/1133/16-а

провадження № К/9901/35159/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 226/1133/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області про визнання рішення протиправним;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Чебанова О. О., Шишова О. О., Міронової Г. М.) від 28 березня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 05 травня 2016 року № 691 про відмову в призначені ОСОБА_2 пенсії за вислугою років;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з моменту звернення, а саме з 23 березня 2016 року.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначала, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним, оскільки її педагогічний стаж, у тому числі на посаді викладача музичної школи (позашкільного навчального закладу), на день звернення за призначенням пенсії становив більше 25 років, тому вона має право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

3. Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

4. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 24 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, а постанову Димитровського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2016 року залишити в силі. Позивач також просить у касаційній скарзі стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 768 грн.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

9. 06 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2019 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

11. Станом на 20 лютого 2019 року заперечення або відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 у період з 01 серпня 1983 року до 30 серпня 2014 року працювала у Димитровській дитячій музичній школі № 2, яка 20 листопада 2001 року перейменувалася у заклад «Дитяча музична школа», а з 21 грудня 2007 року - у Початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад музична школа м. Димитров. Зокрема, у вказаному закладі позивача працювала з 01 серпня 1983 року до 19 вересня 2006 року викладачем по класу домри, а з 19 вересня 2006 року до 30 серпня 2014 року - завідуючою відділом струнно-щипкових інструментів, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача.

13. 23 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII.

14. Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 05 травня 2016 року № 691 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність передбаченого п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII спеціального стажу роботи, що дає право на призначення такої пенсії. Вказане рішення обґрунтовано тим, що період роботи викладачем по класу домри до спеціального стажу включений не був, оскільки музична школа відділу культури не належить до загальноосвітніх навчальних закладів і посади викладачів, які працюють у позашкільних навчальних закладах у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909), не передбачені. Спеціальний стаж позивача, що дає право на пенсію за вислугу років ОСОБА_2 складає 16 років 3 місяці 20 днів, що є недостатнім.

15. Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років протиправним, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що У Переліку № 909, зазначено такі посади в позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Посада викладача в позашкільних закладах освіти цим Переліком не передбачена.

Однак, за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого1995 року № 01-3/133-02-2 Кабінет Міністрів України погодився поширити на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, без внесення змін до неї.

17. У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, а тому відмова відповідача у призначенні пенсії, на цих підставах, є протиправною.

18. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що у пенсійного органу не було законодавчих підстав зараховувати спірний період роботи ОСОБА_2 на посаді викладача музичної школи до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII, оскільки посада викладача позашкільного навчального закладу, на якій працювала позивач, не передбачена Переліком № 909.

19. Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції врахував висновок Верховного Суду України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 419/794/15, що наявність Доручення № 397/21 без відповідних змін до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. У касаційній скарзі скаржник, з посиланням на норми Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII (далі - Закон № 1060-XII), Закону України «Про позашкільну освіту» від 22 червня 2000 року № 1841-III (далі - Закон № 1841-III) та Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 433, зазначає, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

21. У зв'язку з наведеним, скаржник зазначає, що вона, як викладач музичної школи в минулому, була педагогічним працівником системи позашкільної освіти і відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII, має право на пенсію за вислугу років у зв'язку з наявністю в неї педагогічного стажу роботи більше 25 років.

22. Скаржник зазначила, що про наявність у неї права на призначення спірної пенсії свідчить також те, що Кабінет Міністрів України Дорученням від 06 січня 1995 року № 397/21 поширив дію Переліку № 909 на викладачів в позашкільних навчальних закладах освіти (музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання).

23. Також скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив ст. 58 Конституції України, оскільки врахував висновки Верховного Суду України, висловлені у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 419/794/15, яка була ухвалена після виникнення спірних правовідносин.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

25. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

27. Переліком № 909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1436) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Посада викладача в позашкільних закладах освіти цим Переліком не передбачена.

28. Разом з цим, згідно ст. 28 Закону № 1060-XII система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

29. Згідно зі ст. 29 Закону № 1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

30. Статтею 12 Закону № 1841-III передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

31. Відповідно до ст. 21 Закону № 1841-III право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

32. Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 419/794/15, зазначивши, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

33. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

34. Виходячи з наведеного, викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи ОСОБА_2 з 01 серпня 1983 року до 19 вересня 2006 року викладачем по класу домри в Димитровській дитячій музичній школі № 2 повинен зараховуватися до її пільгового стажу у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

35. Отже, висновки суду першої інстанції про визнання протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 05 травня 2016 року № 691 про відмову в призначені ОСОБА_2 пенсії за вислугою років та зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, є правильними.

36. Донецький апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про відсутність у пенсійного органу законодавчих підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача на посаді викладача музичної школи до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

37. Відповідно до ст. 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

38. З огляду на викладене, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року підлягає скасуванню, а постанова Димитровського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2016 року - залишенню в силі.

39. Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

40. Згідно квитанції від 18 квітня 2017 року № 17541248 позивачем сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 768 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року скасувати.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (вул. Центральна 13, м. Мирноград, Донецька область; ) на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб