Справа № 808/1910/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 808/1910/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у справі № 808/1910/18 (суддя І інстанції Конишева О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо продовження строку дії дозволу від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0;

- зобовязати відповідача продовжити на пять років строк дії дозволу від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0 шляхом проставляння на його оригіналі відмітки Продовжено на 5 років, внесення відповідної інформації до реєстру дозволів та повернути протягом трьох робочих днів оригіналу дозволу позивачу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року адміністративний позов задоволений частково. Визнано протиправною відмову відповідача щодо продовження строку дії дозволу від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0 та зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву позивача на продовження строку дії дозволу від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0 з урахуванням мотивів, викладених судом. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування скарги зазначив, що спірний дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки може бути продовжений відповідачем лише після отримання нового позитивного висновку експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки, оскільки під час дії попереднього дозволу на підприємстві відбувся нещасний випадок. Зазначені обставини унеможливлюють автоматичне продовження строку дії дозволу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду в частині визнання протиправною відмови відповідача у продовженні строку дії дозволу є законним, оскільки нещасний випадок відбувся в цеху і при виконанні робіт, які не мають відношення до спірного дозволу. Щодо повторного розгляду заяви вказав, що хоча і не подавав апеляційну скаргу в цій частині, вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту його порушених прав та інтересів не призведе до їх поновлення, оскільки в аналогічних спорах відповідач і при повторному зверненні знову відмовляє в продовженні строку дії дозволу з тих же підстав.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

28 грудня 2012 року Територіальним управлінням державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області позивачу видано дозвіл № 903.12.23-27.10.0, відповідно до якого дозволено експлуатувати устаткування підвищеної небезпеки при виробництві чавуну, сталі та феросплавів технологічне устаткування металургійної промисловості, а саме:

стан калібрувальний: 2КМ-30-9, інв. № 104002250, 1964p.в.; 2КМ-15, інв. № 04002391, 1993p.e., СРСР;

лінія волочіння та обробки прутків, інв. № 104002274, 1988p.в., СРСР;

машина сортоправильна 11 х 320, інв.№ 104002096, 1964p.в., СРСР;

машина сортоправильна 11 х 200, інв.№ 104002158, 1967p.в.; інв. № 104002294, 1991 p.в., СРСР;

дев 'ятироликова машина сортоправильна з консольними роликами 9 х 300, інв.№ 104002063, 1957 p.в.;

машина правильна з косорозташованими роликами 7 х 700, інв. № 104002293, 1991 p.в., СРСР; інв. № 104002394, 1997р.в, Україна;

машина правильна з косо валкова РВВ 320 х 4, інв. № 104002393, 1997p.в., СРСР;

установка рекристалізаційного відпалу прутків, інв. № 104002141, 1966 p.в., інв. № 104002151, 1967p.e., МРСР;

волочильний стан В-2/550, інв. № 104002297, 1992 p.e., СРСР;

верстат для правлення та полірування валів KRRP W-31.5, інв. № 104002156, 1964p.в., Німеччина;

двовалковий правильно-полірувальний станок WRPN80/110 "В", інв. № 104002219, 1976p.в., Німеччина;

машина для правлення та полірування пруткової сталі круглого перетину URRP-20, інв. № 104002102, 1964 р.в., Німеччина;

двовалковий правильно-полірувальний станок WRPN35/50 "В", інв. № 104002220, 1976p.в., Німеччина;

автоматична лінія виготовлення із бунту калібрувальної сталі 0 5-15 мм, інв. № 104002273, 1987 p.в., СРСР;

напольно-завантажувальнамашина, інв. № 104005354, 1972p.в., СРСР;

установка правки поковок та прокату зусиллям УПН1500, інв. № 104002612, 1999p.в., Україна;

правильна машина: ПМ 7 х 1350, інв. № 104001428, 1991 p.в.; ПМ 7 х 700, інв. № 104001542, 1992 p.в.,Україна;

правильна машина ПМРВВ 800 х 4, інв. № 104001254, 1982 p.в., СРСР; й - правильна машина ПМ9412, інв. № 104001181, 1970p.e., СРСР;

правильна машина ПМ7 х 1200, інв. № 104001333, 1988 p.в., СРСР;

машина сортоправильна 7 х 700, інв. № 104001942, 1987p.в., СРСР;

машина сортоправильна 9 х 400, інв. № 104001910, 1975p.в., СРСР;

машина сортоправильна 8 х 600, інв. № 104001893, 1961 p.в., ЧРСР;

машина сортоправильна 7 х 560, інв. № 104001839, 1953 p.в., Німеччина;

машина сортоправильна 11 х 320, інв. № 104001839, 1953p.в.; інв. № 104001944, 1955p.в., СРСР;

багатовалкова правильна машина 9412, інв. № 104001907, 1969p.в., СРСР;

електропіч дугова сталеплавильна ДСП-50 Н2, зав. № 7103, інв. № 104000320, 1986p.в., СРСР;

електропіч ДСП-50 Н2-У4, зав. № 8639, інв. № 104000320, 1990p.в., СРСР;

піч-ковш, зав. № 631, інв. № 104000541, 2002p.в., Україна;

агрегат АКР, 60 т, зав. № 1, інв. № 104000365, 1986p.в., СРСР;

індукційна піч № 7, інв. № 104000017, 1956p.e., СРСР;

вертикальні стенди високотемпературного сушіння ковшів, зав. №№ 473-101, 473-102, інв. №№ 4007039, 104007040, 2006p.в., Німеччина;

печі з подом, що викочується, для сушіння та проколювання феросплавів, інв. №№ 104000266, 104000269, 2003 p.в., Україна;

піч дугова сталеплавильна, що викочується, ДСВ-50: зав. № 2, інв. № 104000781, 1958p.в.; зав. № З, інв. "№ 104000908, 1959p.в.; зав. № 8, інв. № 104000619, 1951 p.в., СРСР;

ківшева піч, зав. № 9, інв. № 104000675, 1990p.в., СРСР;

піч для нагріву феросплавів, інв. № 104000629, 1959р.вводу в експлуатацію, СРСР;

двокамерна піч для нагріву феросплавів, інв. № 104000792, 1992 р. вводу в експлуатацію, СРСР;

колодязі для термічної обробки зливок, інв. №№ 104000628, 104000629, 1969 р. вводу в експлуатацію, СРСР. (а.с. 20-21)

Дозвіл видано на підставі заяви власника від 17.12.2012 та висновку експертизи ДП «Запорізький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» № 23.04.04-0275.12/1 від 08.06.2012. (а.с. 22-34)

Відповідно до акту форми Н-1 від 28 січня 2015 року № 1/1-15 10 січня 2015 року о 1 годині 50 хвилин на ПАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" імені ОСОБА_1" у сталеплавильному цеху № 2, дільниця розливка сталі, стався нещасний випадок, за наслідками якого отримав травму працівник підприємства ОСОБА_2 Обставини нещасного випадку полягали в тому, що петля серги пристрою для кантування сталерозливного ковша № 28 вийшла із зачеплення з гачком, в результаті чого пристрій для кантування впав на підлогу розливального прольоту і притиснув до підлоги ліву ногу ОСОБА_2 (39-52).

09.02.2016 Територіальне управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області, яке видавало спірний дозвіл, припинено, повноваження щодо продовження строку дії дозволів віднесено до Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

08.12.2017 позивач звернувся до Головного управління Держпраці у Запорізькій області з заявою про продовження строку дії дозволу від 28.12.2012 № 903.12.23-27.10.0, надавши оригінал вказаного дозволу. (а.с. 35-37)

Відповідач листом № 08/02.6-21/8692 від 27.12.2017 повідомив позивачу, що за інформацією оперативного обліку, який здійснює Держпраці та його територіальні органи, відповідно до п. 61 Порядку проведення розслідування та веденню обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 № 1232, у ОСОБА_3 «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» імені ОСОБА_1» за період дії дозволів з 27.12.2012 по 28.12.2017 зареєстрований нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом з тяжкими наслідками.

Враховуючи зазначене, відповідач повернув оригінал дозволу № 903.12.23-27.10.0 від 28.12.2012 та зазначив, що розгляне питання щодо продовження строку дії дозволу на підставі оновленої заяви за формою згідно з додатком 5 Порядку, оригіналу дозволу і нового позитивного висновку експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки. (а.с. 38)

Не погоджуючись з відмовою відповідача у продовженні строку дії дозволу, позивач звернувся до суду з позовом.

ОСОБА_3, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

За приписами статті 21 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб'єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці.

Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб'єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107 (далі Порядок № 1107).

Згідно з п. 15 Порядку № 1107 строк дії дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки або на експлуатацію машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки становить п'ять років та продовжується органом, що його видав.

У разі коли під час строку дії дозволу роботодавцем не порушено його умов, строк дії такого дозволу продовжується на наступні п'ять років на підставі заяви роботодавця, поданої за формою згідно з додатком 5, та оригіналу дозволу.

Якщо під час строку дії дозволу роботодавцем порушено його умови, зокрема не дотримано вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт підвищеної небезпеки, що визначені у пункті 1 додатка 2, чи допущено виникнення аварій та/або нещасних випадків, пов'язаних з виробництвом, із смертельними або тяжкими наслідками, строк дії дозволу продовжується на підставі зазначеної заяви, оригіналу дозволу і нового позитивного висновку експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час виконання зазначених у дозволі робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Проаналізувавши зазначену правову норму, апеляційний суд вважає, що вимога щодо надання підприємством нового позитивного висновку експертизи стосується лише ситуації, коли аварія та/або нещасний випадок сталися саме при виконанні робіт або експлуатації машин, на які і видавався дозвіл, за продовженням дії якого звернулося таке підприємство. У разі ж, якщо нещасний випадок стався при виконання робіт або експлуатації машин за іншим дозволом, орган Держпраці не вправі вимагати від підприємства проведення нової експертизи щодо дозволу, якого цей нещасний випадок не стосується.

Доводи апелянта, що проведення нової експертизи Порядком № 1107 вимагається в залежності від наявності самого лише факту аварії та/або нещасного випадку незалежно від того, на якій ділянці або в якому цеху вони мали місце, є безпідставними, оскільки абзацом 4 пункту 15 Порядку № 1107 вимагається надання висновку нової експертизи саме щодо виконання зазначених у відповідному дозволі робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Логічне тлумачення цієї норми призводить до висновку, що нову експертизу необхідно проводити лише щодо того дозволу, виконання робіт або експлуатація машин за яким і призвели до нещасного випадку.

До того ж спірна норма пункту 15 Порядку № 1107 визначає правило поведінки лише щодо одного конкретного дозволу, за продовженням дії якого і звертається підприємство, а тому орган Держпраці обставини, визначені у пункті 15 Порядку № 1107, повинен перевіряти саме щодо цього дозволу, а не будь-якого іншого взагалі.

Як зазначалося вище, нещасний випадок, на який посилається відповідач як на підставу відмови у продовженні дії дозволу без проведення нової експертизи, стався у сталеплавильному цеху № 2 при роботі зі сталерозливним ковшом № 28, тобто при проведенні робіт, які не зазначені у спірному дозволі від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0.

Натомість Дозвіл № 055.13.23 на виконання робіт підвищеної небезпеки при виробництві сталі виданий позивачу 17 січня 2017 року (а.с. 53) і не є предметом розгляду в цьому спорі.

Так, згідно з висновком експертизи № 23.04.04-0431.12/1, на підставі якої виданий дозвіл № 055.13.23, таке виробництво сталі здійснюється, зокрема у сталеплавильному цеху № 2, де і стався нещасний випадок, на який посилається відповідач.

Отже, зазначений нещасний випадок не стосується дії дозволу від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0, а тому вимога відповідача щодо надання нового позитивного висновку експертизи і відповідно відмова у продовженні дії зазначеного дозволу з цих підстав є протиправними, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Стосовно зобовязання відповідача продовжити на пять років строк дії дозволу від 28 грудня 2012 року № 903.12.23-27.10.0 шляхом проставляння на його оригіналі відмітки Продовжено на 5 років, внесення відповідної інформації до реєстру дозволів та повернути протягом трьох робочих днів оригіналу дозволу позивачу колегія суддів зазначає таке.

Задовольняючи в цій частині позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що продовження строку дії дозволу є компетенцією відповідача і суд не може підміняти собою останнього.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на приписи частини 4 статті 245 КАС України, відповідно до якої у випадку прийняття рішення про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії суд може зобовязати останнього прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, за положеннями КАС України суд має право зобовязати субєкта владних повноважень прийняти певне конкретне рішення, якщо чинне законодавство не допускає іншої поведінки такого субєкта.

Оскільки інших підстав для відмови у продовженні строку дії дозволу, ніж наявність зазначеного нещасного випадку на виробництві, відповідачем у листі від 27 грудня 2017 року № 08/02.6-21/8692 не визначено, а зазначений випадок, як встановлено судами обох інстанцій, не відноситься до дії спірного дозволу, то чинне законодавство не передбачає іншої поведінки органу Держпраці, ніж діяти відповідно до абзацу 3 пункту 15 Порядку № 1107, тобто продовжити строк дії дозволу на наступні п'ять років на підставі заяви роботодавця, поданої за формою згідно з додатком 5, та оригіналу дозволу.

Тобто, у спірних правовідносинах відсутня дискреція відповідача приймати рішення на власний розсуд, оскільки його обов'язок продовжити строк дії дозволу на наступні п'ять років імперативно визначений абзацом 3 пункту 15 Порядку № 1107.

За приписами частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на приписи абзацу 3 пункту 15 Порядку № 1107 суд апеляційної інстанції вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача продовжити строк дії спірного дозволу на наступні п'ять років, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

До таких висновків апеляційний суд приходить також з огляду на поведінку відповідача в аналогічних відносинах, які були предметом судового розгляду раніше, а саме у справі № 808/1881/17, та в яких судом було застосовано такий же спосіб захисту, як і судом першої інстанції, проте при повторному зверненні до відповідача за продовженням строку дії дозволу позивач знову отримав відмову в такому продовженні з тих же самих підстав. Отже, зобовязання органу Держпраці повторно розглянути заяву без зобовязання прийняти конкретне рішення, що імперативно передбачено абзацом 3 пункту 15 Порядку № 1107, не є ефективним і належним способом захисту порушених прав підприємства.

Разом з тим, в іншій частині зазначені в позові вимоги не підлягають задоволенню, оскільки фактично позивач просить встановити спосіб оформлення відповідного рішення суб'єкта владних повноважень, що не узгоджується з вимогами Порядку № 1107

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про зобовязання відповідача прийняти рішення про продовження строку дії дозволу на пять років.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у справі № 808/1910/18 скасувати в частині зобов'язання Головного управління Держпраці у Запорізькій області повторно розглянути заяву і в цій частині позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держпраці у Запорізькій області продовжити на 5 років строк дії дозволу № 903.12.23-27.10.0, виданого Приватному акціонерному товариству "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М.Кузьміна" 28 грудня 2012 року, відповідно до абзацу 3 пункту 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.2011 року «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки».

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року у справі № 808/1910/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко