Справа № 826/812/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 лютого 2019 року № 826/812/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів Катющенка В.П. та Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України
третя особа-1:Міністерство енергетики та вугільної промисловості України
третя особа-2:Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
провизнання незаконними та нечинними з моменту прийняття окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття п. 2 постанови КМУ від 01.10.2015 № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» в частині слів « 3,6 гривні за 1 куб.метр»;

- визнати незаконними та нечинними з моменту прийняття «Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» затверджені постановою КМУ від 01.10.2015 № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», а саме:

п. 13 в частині слів « 7,188 гривні за 1 куб. метр» після слів «або підігріву води»;

п. 13 в частині слів « 3,6 гривні за 1 куб. метр» після слів «по 31 березня 2016 (включно)»;

п. 13 в частині слів « 7,188 гривні за 1 куб. метр» після слів «по 31 березня 2016 р. (включно)»;

п. 13-1 в частині слів « 3,6 гривні за 1 куб.метр» після слів «в розмірі»,

а також додаткові вимоги, заявлені згідно із заявою від 24.05.2016 (а.с. 82-83), прийняті судом до розгляду (журнал с/з від 24.05.2016; а.с. 90), заявлення яких мотивовано тим, що відповідач з 01.05.2016 змінив зміст оскаржуваних частин вказаної постанови:

- визнати незаконним та нечинним з 01.05.2016 п. 13, 13-1, 16 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» затверджені постановою КМУ від 01.10.2015 № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Позиція позивача.

Позивач посилається на положення КАС України, які передбачають право на оскарження нормативно-правового акту особою, щодо якої застосовано оскаржуваний акт або особою, яка є учасником правовідносин, у яких буде застосований акт.

Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (за змістом позову): «Положенням про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» затвердженим постановою КМУ від 01.10.2015 № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» (в подальшому Постанова) встановлено тарифи на природний газ.

Підстави оскарження акту (за змістом позову). Позивач зазначає, що оскаржуваними Положеннями і Постановою, із перевищенням повноважень, встановлені тарифи на природний газу. Зазначається, що ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV встановлено, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Тобто, як зазначає позивач, газопостачання - це одна з комунальних послуг.

В контексті оскаржуваних норм позивач вважає, що станом на 01.10.2015 встановлення тарифів на природний газ - це прерогатива НКРЕКП (в цей день набрав чинності закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII), НКРЕ чи НКРЕКП, але ніяк не відповідача, відтак відповідач із перевищенням наданих йому законом повноважень встановив тарифи на природний газ. Аналогічно, зазначає позивач, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не визначено повноважень КМУ встановлювати тарифи на природний газ.

Отже, на думку позивача, очевидним є перевищення відповідачем наданих йому законом повноважень, а тому позивач вважає, що діючим законодавством КМУ не наділений повноваженнями встановлювати тарифи.

Відтак, позивач просить задовольнити позов.

На підтвердження того, що спірний акт поширюється на позивача надано фотокопії рахунків на сплату за газ, які виставлені ДП «Київгазенерджи» за жовтень 2015 (а.с. 12, 13) із тарифом « 21,56».

Відповідач заперечив проти задоволення позову (а.с. 28). Зокрема, зазначив, що в силу положень ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено право запровадження для суб'єктів ринку природного газу спеціальних обов'язків. Водночас відповідач посилається і на положення ст. 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» щодо права Уряду формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи, у т.ч. у сфері житлово-комунального обслуговування. Відповідач також вважає, що позивач не надав доказів застосування до нього оскаржуваних положень.

Мінпаливенерго (третя особа) заперечило проти позову (а.с. 24), зазначаючи, що Уряд діяв в межах наданих повноважень.

В контексті доводів позивача та щодо визначення терміну «комунальні послуги», зазначається, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що постачання природного газу - надійне та безперебійне постачання необхідних обсягів природного газу споживачам, що забезпечується наявними джерелами надходження природного газу, а також належним технічним станом газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG.

Таким чином, на думку третьої особи, це означає, що газопостачання це не комунальна послуга, не господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Отже, на думку третьої особи, постанова № 758 прийнята на підставі, у межах компетенції та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

НКРЕКП (третя особа) також просила відмовити у задоволенні позову та звертає увагу, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про ринок природного газу» з 01.10.2015 у Комісії відсутні повноваження щодо забезпечення проведення цінової та тарифної політики на ринку природного газу (зокрема, а частині встановлення тарифів на природний газ).

Третя особа звертає увагу, що державне регулювання монопольних ринків, а також розвиток вільної добросовісної конкуренції на товарному ринку природного газу, тобто на оптовому та роздрібному ринках діятиме принцип вільного ціноутворення (крім випадку, коли з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб'єктів ринку природного газу покладені спеціальні обов'язки в обсязі та на умовах, визначених КМ України.

Відтак, третя особа вважає, що КМ України мав повноваження щодо ухвалення оскаржуваного акту.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П. від 26.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/812/16.

У зв'язку з припиненням повноважень судді щодо здійснення правосуддя, в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

Ухвалою від 26.01.2017 справу прийнято до провадження судді Огурцова О.П.та призначено розгляд справи у складі колегії суддів.

На підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 року №3912 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Відповідно до ухвали від 07.11.2017 справу прийнято до провадження судді Кармазіна О.А. та призначено розгляд справи у складі колегії суддів.

У судовому засіданні 04.12.2017 на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4 та ст. 264 КАС України.

Слід заначити, що оголошення про оскарження спірного акту оприлюднено в офіційному виданні «Офіційний вісник України» 22.03.2016 (№22).

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи, враховуючи пояснення представників учасників справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України 01 жовтня 2015 року прийнято постанову № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».

Постанова КМУ від 01.10.2015 р. № 758 (надалі також - Постанова № 758) оприлюднена у виданні «Урядовий кур'єр» (2015, 10, 01.10.2015 N 182, спецвипуск) та у виданні «Офіційний вісник України» (2015, N 79 (13.10.2015), ст. 2651).

Відповідно зазначеною постановою № 758 затверджено згадане Положення (надалі також - Положення № 758).

Оскаржуваним пунктом 2 постанови КМУ від 01.10.2015 р. № 758 встановлено, що з метою забезпечення соціального захисту громадян установити на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) пільгову граничну роздрібну ціну на природний газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води), в розмірі 3,6 гривні за 1 куб. метр у разі використання до 1200 куб. метрів природного газу (включно) протягом зазначеного періоду.

Відповідно до пункту 2 Постанови в редакції постанови КМ України від 30.10.2015 р. № 872 встановлено, що з метою забезпечення соціального захисту громадян установити на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) пільгову граничну роздрібну ціну на природний газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води), в розмірі 3,6 гривні за 1 куб. метр у разі використання до 1200 куб. метрів природного газу (включно) протягом зазначеного періоду.

Пунктом 2 Постанови в редакції постанови КМ України від 27.04.2016 р. № 315 установлено, що в разі зміни факторів, які суттєво впливають на рівень регульованих роздрібних цін на природний газ, визначених Положенням про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженим пунктом 1 цієї постанови, зазначені роздрібні ціни можуть переглядатися щокварталу.

Взято до відома, що акти Кабінету Міністрів України застосовуються в частині, що не суперечить цій постанові.

Зазначено, що ця постанова набирає чинності з 1 жовтня 2015 р. та діє до 1 квітня 2017 року. Таким чином, на час розгляду оскаржувана постанова вичерпала свою дію.

В Положенні № 758 було зазначено, що ним визначається обсяг та умови виконання спеціальних обов'язків, що покладаються на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку природного газу (далі - спеціальні обов'язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, а також для підтримання належного рівня безпеки постачання природного газу споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції, та з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Це Положення, крім іншого, не позбавляє побутових споживачів та виробників теплової енергії права обирати постачальника природного газу та права придбавати природний газ за цінами, що вільно встановлюються сторонами договору постачання природного газу, як це передбачено Законом України "Про ринок природного газу".

Крім іншого (в контексті оскаржуваних положень), підпунктами 3 та 4 пункту 3 Положення № 758 (у початковій редакції) встановлювався такий обов'язок:

обов'язок постачальників природного газу постачати природний газ побутовим споживачам за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 11 - 14 цього Положення;

обов'язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15 - 17 цього Положення.

Цими ж підпунктами в редакції постанови КМ України від 30.10.2015 р. N 872 встановлювались обов'язки:

обов'язок постачальників природного газу постачати природний газ побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 11 - 14 цього Положення (змінено);

обов'язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15 - 17 цього Положення.

Пунктом 13 Положення № 758 (у початковій редакції) було встановлено, що на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та місячних обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. N 583, а саме:

1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;

2) для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

за обсяг, використаний до 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно), - 3,6 гривні за 1 куб. метр;

за обсяг, використаний понад 200 куб. метрів природного газу на місяць (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Цим пунктом (13) в редакції постанови КМ України від 30.10.2015 р. N 872 встановлювалось, що на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. N 583, а саме:

1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;

2) для індивідуального опалення або комплексно (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

за обсяг, використаний до 1200 куб. метрів природного газу (включно) за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), - 3,6 гривні за 1 куб. метр;

за обсяг, використаний понад 1200 куб. метрів природного газу за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), - 7,188 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Цим же пунктом (13) в редакції постанови КМ України від 30.03.2016 р. № 234 встановлювалось, що з 1 жовтня 2015 р. діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. N 583, а саме:

1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр;

2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) - 7,188 гривні за 1 куб. метр, крім обсягів до 1200 куб. метрів, що використані за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), за ціною 3,6 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Пунктом 13 Положення, в наступній редакції, а саме: в редакції постанови КМ України від 27.04.2016 р. № 315 встановлювалось, що з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр.

Пункт 13-1 був включений до Положення постановою КМ України від 30.10.2015 р. N 872 і передбачав, що на період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності) в розмірі 3,6 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) у період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Цей же п. 13-1 в редакції постанови КМ України від 30.03.2016 р. № 234 передбачав, що на період з 1 жовтня 2015 р. по 30 квітня 2016 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності) в розмірі 3,6 гривні за 1 куб. метр.

Граничні роздрібні ціни на природний газ для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Пункт 13-1 в редакції постанови КМ України від 27.04.2016 р. № 315 встановлював, що з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності) у розмірі 3,913 гривні за 1 куб. метр.

У свою чергу, оскаржуваним пунктом 16 Положення № 758 (у початковій редакції) було передбачено що НАК "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) визначається для:

виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до газотранспортної системи, - в розмірі 1843,28 гривні за 1000 куб. метрів;

всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 гривні за 1000 куб. метрів.

Регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюється окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Цим же пунктом 16 Положення в редакції постанови КМ України від 07.10.2015 р. № 791 передбачалося, що НАК "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) визначається для:

виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до газотранспортної системи, - в розмірі 1843,28 гривні за 1000 куб. метрів;

всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 гривні за 1000 куб. метрів.

Регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюється окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Пунктом 16 Положення в редакції постанови КМ України від 30.10.2015 р. N 872 передбачалося, що НАК "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно) визначається для:

виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до газотранспортної системи, - в розмірі 1843,28 гривні за 1000 куб. метрів;

виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 гривні за 1000 куб. метрів;

виробництва теплової енергії для релігійних організацій для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до газотранспортної системи, - в розмірі 2338,14 гривні за 1000 куб. метрів;

виробництва теплової енергії для релігійних організацій для всіх інших виробників теплової енергії - 2265,59 гривні за 1000 куб. метрів.

Регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюється окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Крім цього, цим же пунктом 16 Положення в редакції постанови КМ України від 30.03.2016 р. N 234 встановлювалось, що НАК "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), яка у період з 1 жовтня 2015 р. по 30 квітня 2016 р. (включно) визначається для:

виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до магістральних газопроводів, - в розмірі 1843,28 гривні за 1000 куб. метрів;

виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для всіх інших виробників теплової енергії - 1770,74 гривні за 1000 куб. метрів;

виробництва теплової енергії для релігійних організацій для виробників теплової енергії, які безпосередньо приєднані до магістральних газопроводів, - в розмірі 2338,14 гривні за 1000 куб. метрів;

виробництва теплової енергії для релігійних організацій для всіх інших виробників теплової енергії - 2265,59 гривні за 1000 куб. метрів.

Регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюється окремим рішенням Кабінету Міністрів України.

Пунктом 16 Положення в редакції постанови КМ України від 27.04.2016 р. № 315 передбачалося, що НАК "Нафтогаз України" у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач, це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Серед іншого, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України).

З наведеного вбачається, що кожна особа (позивач) має право звернутися за захистом свого порушеного права, порушення якого допущено особою, до якої заявлено позов. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Однак, гіпотетичний інтерес не охоплюється судовим захистом. Наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства чи певного акту впливають на їх правове становище. Через світоглядні переконання особа може виражати свої думки до такого факту як прийняття певного акту, однак, цього явно недостатньо щоб вимагати в судовому порядку його скасування.

Водночас, слід зазначити, що компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов'язків суб'єкта владних повноважень, які він зобов'язаний використовувати для виконання своїх функціональних завдань. Спори о компетенції у сфері управління, тобто спори щодо належності тому чи іншому органу компетенції у певній сфері, виникають саме між суб'єктами владних повноважень, що зумовлено їх статусом, спрямованістю діяльності, наявністю певних функцій, у зв'язку з чим в деяких випадках можуть виникати спори о компетенції внаслідок різного тлумачення законодавства, втручання у компетенцію, привласнення повноважень іншого суб'єкта, у т.ч. при реалізації делегованих повноважень. Є очевидним, що приватна особа не є учасником таких відносин, тобто відносин щодо реалізації компетенції державним органом та, відповідно, приватна особа не є суб'єктом спору щодо реалізації компетенції між суб'єктами владних повноважень.

В контексті підстав даного позову слід додати, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У даному випадку, виходячи із змісту позову та заявлених підстав позову, доводи позивача по суті зводяться до того, що у КМУ відсутня компетенція в контексті регулювання відносин, обумовлених оскаржуваним актом, а регулювання цих відносин є компетенцією НКРЕ чи НКРКП.

Тобто, по суті, позивачем заявлено компетенційний спір щодо реалізації компетенції у сфері, врегульованій оскаржуваним (в частині) актом.

Однак, позивач не є учасником у відносинах щодо реалізації відповідачем та третіми особами їхньої компетенції у сфері відносин, врегульованих спірним актом, відповідач та треті особи мають одностайну думку щодо органу, компетентного регулювати відносини, обумовлені в оскаржуваному акті.

Відтак, у цьому аспекті підстав позову судом не встановлено обставин участі позивача у реалізації компетенції вказаними органами, спір між якими відсутній, а відтак відсутні підстави вважати порушеними права чи інтереси позивача у сфері реалізації вказаними органами їхньої компетенції та, відповідно, відсутні підстави для задоволення позову у цьому аспекті підстав позову внаслідок обрання неналежного способу захисту.

Окрім цього, слід додати, що 08.05.2015 набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу».

Частиною 1 статті 11 цього Закону («Спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу») встановлено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб'єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов'язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Таким чином, в силу наведеного та вимог ч. 9 розділу VII зазначеного Закону Кабінету Міністрів України на визначених умовах надано право вживати такого роду заходи та приймати у зв'язку з цим відповідні рішення.

Спірна Постанова та затверджене нею Положення прийняті саме на виконання вимог ст. 11 зазначеного Закону.

Враховуючи те, що позивачем не заявлено інших підстав позову, ніж зазначено вище (щодо компетенції), а суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, у суду відсутні підстави для висновку про незаконність оскаржуваного пункту 2 Постанови, а тим більше - в редакції, що діяла станом на 01.05.2016 (дата зазначена позивача; а.с. 82), та порушення ним та іншими оскаржуваними положеннями прав чи інтересів позивача в аспекті заявлених підстав позову.

Судом береться до уваги, що позивачем не оскаржуються власне чисельні показники, їх складові, не зазначається, що ці показники не є економічно обґрунтованими. Не ставиться також питання про дотримання процедури та наявності передумов вжиття таких спеціальних заходів.

Що стосується позовних вимог відносно п. 13 Положення, слід також зазначити, що цей пункт застосовується у кореспонденції з приписами п. 3 ч. 3 Положення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 Положення встановлюються такі обов'язки: обов'язок постачальників природного газу постачати природний газ побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 11 - 14 цього Положення, що включає і вищезгаданий пункт 13.

У взаємозв'язку з наведеним, слід додати, що відповідно до ч. 1 ст. 11 вищезгаданого Закону спеціальні обов'язки не можуть покладатися на споживачів.

Таким чином, спеціальні обов'язки, визначені п. 13 Положення, встановлені саме для постачальників.

Оскаржуваним положенням на позивача не покладаються спеціальні обов'язки, а відтак позивач не є суб'єктом виконання цього обов'язку постачальника та суб'єктом оскарження цього обов'язку постачальника.

При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 13 Положення для постачальників встановлено саме граничні ціни, що допускає в умовах запровадження спеціальних обов'язків застосування постачальником ціни не вище граничної та допускає встановлення ціни нижче граничної. Під час розгляду справи позивачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення прав позивача внаслідок введення в дію п. 13 Положення та встановлення спеціального обов'язку для постачальників.

Позивачем в контексті наведеного не оскаржується граничний рівень цін та у підставах позову відсутні доводи відносно того, що такий рівень не є економічно обґрунтованим або застосований з порушенням встановлених процедур.

Слід додати, що відповідно до п. 1 Положення, воно не позбавляє побутових споживачів та виробників теплової енергії права обирати постачальника природного газу та права придбавати природний газ за цінами, що вільно встановлюються сторонами договору постачання природного газу, як це передбачено Законом України "Про ринок природного газу".

Таким чином, навіть в умовах запровадження спеціальних обов'язків для суб'єктів ринку газу, позивач має право обирати постачальника та встановлювати з ним відносини постачання газу за вільними цінами.

Беручи до уваги положення ч. 2 ст. 264 КАС України, слід зазначити, що наведене додатково вказує на те, що в аспекті заявлених підстав позову та вищезгаданої альтернативи (п. 1 Положення), підстави для висновку про порушення прав позивача приписами п. 13 Положення - відсутні.

Що стосується позовних вимог відносно п. 13-1 Положення, слід зазначити, що п. 13-1 застосовується відносно релігійних організацій.

У даному випадку позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що він належить до суб'єктів, визначених цим пунктом та того, що на позивача поширюються вказані положення. У зв'язку з цим та враховуючи приписи ч. 2 ст. 264 КАС України, відсутні підстави для висновку про порушення вказаним положенням прав чи інтересів позивача та, відповідно, відсутні підстави для визнання їх незаконними в аспекті заявлених позивачем підстав позову.

Що стосується вимог про визнання незаконним п. 16 Положення, слід зазначити, що вказані положення стосуються встановлення спеціальних обов'язків для НАК "Нафтогаз України" та виробників теплової енергії.

Однак, оскаржуваним положенням на позивача не покладаються спеціальні обов'язки, а відтак позивач не є суб'єктом виконання цього обов'язку та суб'єктом оскарження цього обов'язку.

При цьому, позивачем не оскаржуються чисельні показники, їх складові, розрахунки чи обґрунтованість рівня цін (відповідність економічно обґрунтованому рівню цін), як і не оскаржується власне процедура.

Враховуючи наведене та заявлені позивачем підстави позову, у суду відсутні підстави для висновку про порушення вказаною нормою Положення прав чи інтересів позивача.

Суд вважає за необхідне окремо звернути увагу на те, що станом на час прийняття рішення у справі, оскаржувана постанова вичерпала свою дію, а відтак після настання цієї події оскаржуваний акт не створює правових наслідків та, відповідно, не може бути визнаний не чинним.

Зміст позову, доводи позивача та надані ним матеріали, які досліджені та оцінені судом, не спростовують наведених висновків суду та не доводять зворотного.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даному випадку.

Враховуючи вищевикладене у сукупності та заявлені позивачем підстави позову, суд не вбачає підстав для висновку, що в аспекті заявлених позивачем підстав позову та встановлених судом фактичних обставин відповідачем були порушені права чи інтереси позивача, що у свою чергу зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; адреса: АДРЕСА_1) до Кабінету Міністрів України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2) - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Т.О. Скочок