Справа № 810/4011/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року м.Київ № 810/4011/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д.,

при секретарі судового засідання Желевської О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві , Головного управління ДФС у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у

м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві (далі Відповідач-2) та просить суд:

визнати протиправними дії голови комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві по врученню попередження від 18.06.2018 про наступне вивільнення;

визнати протиправною бездіяльність щодо неповідомлення головою комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про зміну істотних умов служби;

зобовязати голову комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві та /або керівництво Головного управління ДФС у м. Києві повідомити позивача у порядку, передбаченому ст. 43 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» про зміну істотних умов служби;

зобовязати голову комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві та /або керівництво Головного управління ДФС у м. Києві упродовж строку до звільнення або перепризначення виплачувати середньомісячну заробітну платню за посадою, яку вона обіймає начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у червні 2018 року їй вручено попередження про наступне вивільнення, відповідно до якого Голова комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві попередив про реорганізацію, скорочення чисельності або штату державного органу та наступне вивільнення її з посади начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, однак позивач не погоджується з такими діями і вважає, що субєкт владних повноважень діяв з порушенням норм чинного законодавства.

На думку позивача такі дії є протиправними, та такими, що порушують її права та законні інтереси.

06 серпня 2018 року представник позивача подав заяву про забезпечення адміністративного позову, однак ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 було відмовлено у задоволенні заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень вказала, що станом на 31.08.2018 процес реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві триває, а повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи відсутнє, тому попередження про наступне вивільнення позивачу було вручене 18.06.2018 без порушення встановлених чинним законодавством строків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до положень ст. ст. 257, 261 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міндоходів України від 02.06.2014 № 1542-о ОСОБА_3 призначена в порядку переведення на посаду начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Наказом ДФС України від 03.04.2015 № 1041-о призначено позивача в порядку переведення на посаду начальника Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач з 02.06.2014 по 30.08.2018 займала посаду начальника територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну податкову та/або митну політику, а саме Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до наказу Голови комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві № 73 від 14.05.2018 «Про реорганізацію ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві», з метою реалізації п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018

№ 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» (далі Постанова № 296), керуючись Цивільним кодексом України (далі ЦК України), порядком здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 (зі змінами), наказом ДФС від 10.05.2018 № 286 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у м. Києві» було розпочато процедуру реорганізації Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у м. Києві (далі ГУ ДФС у м. Києві).

Отже, на підставі Постанови № 296 та наказу ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві № 73 від 14.05.2018 розпочато реорганізацію шляхом ліквідації самостійної юридичної особи ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, шляхом утворення на її місці управління у складі Головного управління ДФС у м. Києві.

Судом встановлено, що 18.06.2018 позивачу вручено попередження про наступне вивільнення, відповідно до якого Голова комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві попередив позивача про реорганізацію, скорочення чисельності або штату державного органу та наступне вивільнення її з посади начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

На думку позивача, такі дії субєкта владних повноважень в особі Голови комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, є протиправними, оскільки відповідачем порушено порядок вивільнення працівників, встановлений чинним законодавством України, зокрема строк повідомлення державного службовця про зміну істотних умов служби та не запропоновано іншої рівноцінної посади або посади державної служби у цьому державному органі, які вона могла обійняти, у звязку з чим звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2015 (далі Закон № 889) державним службовцем є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті, одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо повязані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Отже, позивач є державним службовцем, який проходить публічну службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 889 підставами для зміни істотних умов державної служби є ліквідація або реорганізація державного органу.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

Нормами ч. 3 ст. 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд, або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Статтею 87 Закону № 889 передбачені правові підстави припинення державної служби з ініціативи субєкта призначення, тобто субєкта владних повноважень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу.

При цьому, даною нормою передбачено обовязкову умову для її використання у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

У разі дотримання вказаної обовязкової умови, відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону № 889, процедура вивільнення державних службовців на вказаній підставі визначається законодавством про працю та допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Прядок вивільнення працівників закріплено у ст. 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що у разі вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці та одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 43 Закону № 889 передбачено, що субєкт владних повноважень при повідомленні державного службовця щодо зміни істотних умов державної служби зобовязаний запропонувати такому державному службовцю інші посади, згідно кваліфікаційного та професійного рівня останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наказу Державної фіскальної служби України «Про надання повноважень» № 792-о від 10.05.2018, у звязку з реорганізацією деяких територіальних органів ДФС шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів ДФС, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» від 28.03.2018 № 296, з метою забезпечення дотримання прав працівників територіальних органів ДФС, призначення на посади та звільнення з посад яких відповідно до законодавства здійснюється Головою ДФС, а також виконання вимог Кодексу законів про працю України, Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу», положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 уповноважено Голів комісій з реорганізації ОДПІ (ДПІ) здійснювати попередження керівних працівників ОДПІ (ДПІ), а також осіб начальницького складу податкової міліції цих органів, посади яких належать до номенклатури ДФС, про реорганізацію, скорочення чисельності або штату державного органу та їх наступне вивільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України або пп. «з» П. 63, ПП. «г» п. 64 положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР.

Крім того, відповідно до п. 4 наказу Державної фіскальної служби «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у м. Києві» № 286 від 10.05.2018 встановлено строк проведення реорганізації окремих територіальних органів ДФС у м. Києві три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

При цьому, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ «Про реорганізацію ДПІ у Подільському ГУ ДФС у м. Києві» від 14.05.2018 № 73, п. 1 якого розпочато процедуру реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у м. Києві.

Також, відповідно до п. 7 наказу «Про реорганізацію ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві» від 14.05.2018 № 73 передбачено комісії забезпечити проведення реорганізації у 3-х місячний строк з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи ДПІ.

Позивач вважає, що вручивши 18.06.2018 попередження про реорганізацію, скорочення чисельності або штату державного органу та наступне вивільнення її з посади начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідачем порушені норми ч. 1 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, зокрема, про вивільнення позивача попереджено пізніше, ніж за два місяці.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, станом на 31.08.2018 процес реорганізації ДПІ триває, а повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи ДПІ відсутнє.

Крім того, попередженням про наступне вивільнення від 18.06.2018 позивача було повідомлено, що вивільнення щодо неї здійснюватиметься 20.08.2018 по закінченню двох місяців з моменту вручення цього повідомлення.

Отже, враховуючи зазначене, суд вважає що відповідач діяв відповідно до норм чинного законодавства, а доводи позивача є необгрунтованими та безпідставними.

Щодо тверджень позивача про зобовязання уповноваженої особи запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, суд зазначає наступне.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 21.12.2017 у справі № 577/3997/15-ц.

Відповідно до ст. 2 Закону № 889 рівнозначна посада це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Статтею 51 Закону № 889 встановлено 9 груп оплати праці. До кожної із груп належать відповідні посади державної служби. Схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів, на сьогодні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 (зі змінами), у ДФС схеми посадових окладів затверджені наказом ДФС від 29.01.2018 № 52 (зі змінами).

Враховуючи викладене, в ГУ ДФС у м. Києві відсутні рівнозначні посади, які могли б пропонуватися позивачу, начальнику ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, оскільки начальник ДПІ працює на правах начальник управління.

Разом з тим, судом встановлено, що 30.08.2018 наказом Державної фіскальної служби України від 30.08.2018 № 1493-о звільнено ОСОБА_3, начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДФС у Київській області.

Підставою для звільнення ОСОБА_3 була її заява та лист ГУ ДФС у Київській області від 22.08.2018 № 4669/8/10-36-04-00-01.

Крім того, при переведенні позивача до Головного управління ДФС у Київській області було проведено повний розрахунок згідно з чинним законодавством України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що твердження позивача є безпідставними, оскільки позивача звільнено з посади начальника ДПІ Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДФС у Київській області за власним бажанням.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дії голови комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві по врученню попередження від 18.06.2018 про наступне вивільнення, визнання протиправною бездіяльності щодо неповідомлення головою комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про зміну істотних умов служби є безпідставними, а вимоги щодо зобовязання голови комісії з реорганізації ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві та /або керівництва Головного управління ДФС у м. Києві повідомити позивача у порядку, передбаченому ст. 43 Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» про зміну істотних умов служби та зобовязання Голови комісії з ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві та/або керівництва ГУ ДФС у м. Києві упродовж строку до звільнення або перепризначення ОСОБА_3 виплачувати їй заробітну плату за посадою, яку вона обіймає начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві є похідними від попередніх.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Нормами ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій.

Крім того, суд наголошує на тому, що наразі позивач займає посаду у територіальному органі Головного управління ДФС у Київській області, що підтверджується копією наказу від 30.08.2018 № 1493-о, тобто позивач працевлаштована, а підставою переведення є її заява.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 08 жовтня 2018 р.