Справа № 808/1287/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 808/1287/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., секретар судового засідання - Лащенко Р.В., за участю представника позивача - Руднєвої І.В., представника відповідача - Терехової Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі

апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 в адміністративній справі №808/1287/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав"

до Запорізької митниці ДФС

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав" звернулося з позовом до Запорізької митниці ДФС, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 11.03.2018 №UA112070/2018/000013/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що рішення про коригування митної вартості від 11.03.2018 №UA112070/2018/000013/1 є протиправним, оскільки митна декларація та додані до неї документи містили достатні відомості для поміщення у заявлений митний режим імпорту під зобов'язання подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати тимчасової митної декларації.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 11.03.2018 №UA112070/2018/000013/1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, замінивши третю особу, що не передбачено нормами КАС України. Також відповідач зазначав, що рішення про коригування митної вартості товарів винесено правомірно, а митний орган при його винесені діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа у судове зсідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що

16 травня 2017 року між компанією "VOLTACO BURUNDI S.P.R.L." - продавець та ТОВ "ЗапоріжСпецСплав" - покупець укладено контракт №1605-17/1, відповідно до пункту 1.1 якого продавець продає, а покупець покупає вольфрамову руду (вольфраміт), найменований далі сировина.

05.02.2018 року митним брокером ОСОБА_3, з яким ТОВ "ЗапоріжСпецСплав" укладено договір доручення про надання брокерських послуг, до митного контролю та оформлення надіслано засобами електронного зв'язку митну декларацію з довідковим номером 379, режим ІМ 40 ТН, якій присвоєно номер №UA112070/2018/001533 на товар: "Вольфрамова руда (вольфрамит). Кількість триоксиду вольфраму (WO3) в тоні сировини 57,72%".

Вказаний товар оформлено відповідно до статті 260 МК України під зобов'язання про подання додаткової декларації до 21.03.2018 року, а товар випущено у вільний обіг.

28 лютого 2018 року до митного контролю та митного оформлення надіслано засобами електронного зв'язку митну декларацію з довідковим номером 386, режим ІМ 40 ДТ, якій присвоєно номер №UA112070/2018/002931 на товар: "Вольфрамова руда (вольфрамит). Кількість триоксиду вольфраму (WO3) в тоні сировини 57,72%".

До митного оформлення вказаного товару до митного органу надано разом з митною декларацією: пакувальний лист від 26.09.2017 року №б/н; комерційний інвойс від 26.09.2017 року №VOBU0001/17; коносамент Bill of Lading від 26.01.2018 року №8ІF1802; коносамент Bill of Lading від 24.12.2017 року №963934975; автомобільну транспортну накладну CMR від 31.01.2018 року №8427; Cargo Manifest від 26.01.2018 року №б/н; платіжні документи від 30.06.2017 року №4, від 12.07.2017 року №5, від 21.07.2018 року №6, від 28.07.2017 року №7, від 18.08.2017 року №8; контракт від 16.05.2017 року №1605-17/1; додаткову угоду від 26.09.2017 року №1; додаток від 26.09.2017 року №2.

Також додатково було подано витяг з сайту Asianmetal.com від 28.02.2018 року.

Водночас, при перевірці правильності визначення митної вартості товару, митний орган дійшов висновку, що документи надані до митного контролю та митного оформлення, не містять всіх відомостей відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару (відсутні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості) та містять наступні розбіжності: відповідно до умов поставки CIF необхідне здійснення страхування, однак страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування не надані до митного оформлення.

Крім того, митним органом було вказано декларанту наступне:

-надані до митного оформлення платіжні доручення від 30.06.2017 №4, від 12.07.2017 №5, від 21.07.2018 №6, від 28.07.2017 №7, від 18.08.2017 №8 не завірені відповідно до пункту 3.2 постанови Правління Національного банку України №216 від 28.07.2008;

-відповідно до п.4 контракту від 16.04.2017 №1605-17/1 передплата становить 95% від суми, однак згідно платіжних документів покупцем оплачено 105500 доларів США, що становить 99,986% від суми;

-згідно до п.6 контракту від 16.05.2017 №1605-17/1 товар запаковано в металеві бочки, та ціна пакування включена в ціну товару, однак за фактично товар надійшов в мішках типу "Біг-Бег".

У зв'язку із виявленням, на думку митного органу, недоліків у поданих декларантом документах, відповідач запропонував позивачу додатково подати: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На виконання вимог митного органу декларантом додатково подано: повідомлення від 05.03.2018 року №б/н; додаткову угоду від 27.09.2017 року №2; лист від 26.09.2017 року №0153; лист від 22.08.2017 року №0125; банківський платіжний документ від 31.07.2017 року, від 30.06.2017 року, від 21.08.2017 року, від 24.07.2017 року, від 12.07.2017 року; лист від 05.03.2018 року №0503/18-1; лист від 30.08.2017 року №58-В; згода №12314/2017 від 07.03.2018 року; додаток від 02.08.2017 року №1; додаток від 07.03.2018 року №7; протокол від 12.02.2018 року №30.

11 березня 2018 року Запорізькою митницею ДФС здійснено коригування заявленої митної вартості товару та прийнято рішення про коригування митної вартості товару із застосування резервного методу.

Підставою для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товару став висновок митного органу про те, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не може бути застосований через те, що заявлені неповні відомості про митну вартість товару відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України. Також митним органом вказано не те, що останнім було використано інформацію з сайту Asianmetal.com щодо вартості вольфрамової руди.

Відповідно до ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що первинно декларантом до митного оформлення було подано тимчасову митну декларацію, у зв'язку з тим, що декларант не володів точними відомостями про характеристики товарів, а саме про кількість вмісту оксиду вольфраму WO3.

Вартість імпортованого товару - триоксиду вольфраму (WO3) була визначена за угодою сторін на рівні 210 доларів США за 1 відсоток WO3 в тоні сировини.

Відповідно до ч.1 ст.260 МК України, якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Згідно ч.2 ст.260 МК України якщо під час митного оформлення товарів за тимчасовою митною декларацією органом доходів і зборів бралися проби (зразки) цих товарів для проведення їх дослідження (аналізу, експертизи) і рішення органу доходів і зборів за результатами такого дослідження (аналізу, експертизи) не може бути прийнято у 30-денний строк з дня оформлення тимчасової митної декларації, цей строк продовжується органом доходів і зборів, але не більше ніж на 15 днів.

Частиною 8 статті 260 МК України визначено, що орган доходів і зборів не має права відмовити в прийнятті тимчасової або періодичної митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.10 ст.260 МК України, оформлення органом доходів і зборів тимчасової або періодичної митної декларації передбачає необхідність виконання вимог цього Кодексу, передбачених для поміщення товарів в обраний митний режим та сплати митних платежів або забезпечення їх сплати відповідно до розділу X цього Кодексу.

З матеріалів слідує, що митним органом була прийнята митна декларація за №UA112070/2018/001533, довідковий номер 379, режим ІМ 40 ТН, а товар випущено у вільний обіг.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подана тимчасова митна декларація відповідала вимогам Митного кодексу України та містила дані, достатні для поміщення товару у заявлений митний режим. При цьому митним органом не було виказано жодних зауважень щодо документів поданих до тимчасової митної декларації, а також про те, що заявлена у тимчасовій декларації митна вартість не підтверджується наданими документами.

Відповідно до положень статті 76 МК України, товари, поміщені у митний режим імпорту, набувають статусу українських товарів. Підтвердженням українського статусу товарів, зазначених у частині першій цієї статті, є митна декларація, за якою ці товари випущено у вільний обіг.

Відповідно до ч.1 ст.255 МК України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.255 МК України, у разі якщо товар декларується з використанням попередньої або періодичної митних декларацій, митне оформлення за цими деклараціями завершується у строк, що не перевищує чотирьох робочих годин з моменту їх подання.

Відповідно до ч.5 ст.255 МК України, митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Так, відповідно до статті 4 МК України митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань держаної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з приписами статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

З огляду на вищевказані норми, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що митне оформлення товару було завершено з моменту випуску товару у вільний обіг та проставленя відбитка печатки на митній декларації та відповідач після прийняття тимчасової митної декларації не мав права переглядати правомірність визначення декларантом митної вартості імпортованого товару та встановлювати нові невідповідності поданих документів, які не були дослідженні під час прийняття тимчасової митної декларації.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках.

Відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений ч.2 даної статті. Проте, наявність розбіжностей є суб'єктивною думкою працівників митного органу та може бути спростована в ході судового розгляду. Крім того, якщо митним органом виявлено певні розбіжності, витребуванню підлягають не будь-які документі згідно з законодавчо визначеним переліком, а саме ті документи, надання яких може призвести до усунення виявлених розбіжностей.

Щодо встановлених митним органом розбіжностей ( надані до митного оформлення платіжні доручення не завірені відповідно до пункту 3.2 постанови Правління Національного банку України №216 від 28.07.2008 року; відповідно до п.4 контракту від 16.04.2017 року №1605-17/1 передплата становить 95% від суми, однак згідно платіжних документів покупцем оплачено 105500 доларів США, що становить 99,986% від суми; згідно до п.6 контракту від 16.05.2017 №1605-17/1 товар запаковано в металеві бочки, та ціна пакування включена в ціну товару, однак фактично товар надійшов в мішках типу "Біг-Бег), то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ці розбіжності жодним чином не перешкоджали митному органу перевірити правильність визначення заявленої митної вартості товару та позивачем надано додаткові документи на усунення цих розбіжностей, які не були враховані митним органом.

При цьому, відповідно до вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України додаткові документи надаються декларантом за наявності, а відтак, саме по собі подання таких документів не в повному обсязі не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Доведення неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товару та доведення правомірності прийнятті рішення про коригування митної вартості товару покладається на митний орган.

Разом з тим в оскаржуваному рішенні митним органом зазначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не може бути застосований через те, що заявлені неповні відомості про митну вартість товару відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України.

Таким чином суд першої інстанції вірно зазначив, що рішення митного органу про коригування митної вартості товару не містить конкретного та чіткого посилання на те, які неповні відомості заявлені декларантом з урахуванням того, що позивачем подавались до митного органу додаткові документи.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано не було, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, замінивши третю особу, що не передбачено нормами КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, первинно з означеним позовом звернулася до суду Фізична особа-підприємець ОСОБА_3.

В подальшому судом першої інстанції було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позивача.

Встановивши що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, судом було замінено первинного позивача - Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 на належного позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗапорожСпецСплав». Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Таким чином, судом першої інстанції не було замінено третю особу, оскільки третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗапорожСпецСплав» набула статусу позивача, в той час як первинний позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 набув статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 в адміністративній справі №808/1287/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав" до Запорізької митниці ДФС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про скасування рішення - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 лютого 2019 року, в повному обсязі постанова буде складена відповідно до ст.243 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва