Справа № 460/3173/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2019 року

м. Рівне

№460/3173/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства "Екосервіс" Сарненської міської ради

до

Головного управління ДФС у Рівненській області

визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Екосервіс" Сарненської міської ради звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними дій в частині прийняття податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2018 та його скасування.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 09.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що в грудні 2018 року на адресу позивача надійшов акт камеральної перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість №715/1700-52-12 від 28.11.2018, у якому було зафіксовано порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на додану вартість. Сторона позивача вважає такі висновки контролюючого органу необґрунтованими та помилковими, оскільки підприємством було подано уточнюючі податкові декларації у зв'язку з самостійно виявленими помилками, а не сплачено заборгованість. Відтак, дії щодо прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є протиправними, а саме воно підлягає скасуванню, а тому позивач просив позов задовольнити повністю.

04.02.2019 на адресу суду надійшов відзив Головного управління ДФС у Рівненській області на позовну заяву (а.с.47-52), в якому відповідач позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що за результатами камеральної перевірки було встановлено несвоєчасність сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість по самостійно задекларованих сумах, що погашені за рахунок подання уточнюючих декларацій. За таких обставин, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а тому просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

28.11.2018 посадовою особою контролюючого органу проведено камеральну перевірку своєчасності сплати КП "Екосервіс" самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість по граничних термінах сплати, за результатами якої складено акт №715/17-00-52-12 від 28.12.2018 (а.с.12-14).

У висновках даного акту зафіксовано про "несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на додану вартість по граничних термінах сплати, чим порушено пункт 57.1 статті 57, пункт 200.1 статті 200, пункт 50.1 статті 50 Податкового кодексу України".

12.12.2018 на підставі вказаних висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким КП "Екосервіс" зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість у сумі 112861,87 грн.(а.с.10-11).

Заперечення позивача на акт камеральної перевірки від 11.12.2018 №931/18 були залишені без розгляду, що підтверджується листом Головного управління ДФС у Рівненській області від 12.12.2018 за №10175/10/17-00-52-12 (а.с.17).

Не погодившись з правомірністю дій контролюючого органу та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, КП "Екосервіс" звернулося до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаному податковому повідомленню-рішенню, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що листом №5717/9/17-00-12-01-07 від 10.09.2018 Головне управління ДФС у Рівненській області, на запит позивача, повідомило, що нарахування податкових зобов'язань з ПДВ на підставі пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України при придбанні товарів/послуг за рахунок бюджетних коштів, що надійшли платнику податку у вигляді субсидій, поточних та капітальних трансфертів нормами Податкового кодексу України не передбачено (а.с.18-20).

Оскільки КП "Екосервіс" використовувалися бюджетні грошові кошти, що були надані Сарненською міською радою безпосередньо на закупівлю основних засобів підприємства, та вказані суми коштів були задекларовані у податкових деклараціях з податку на додану вартість за липень 2017 року – квітень 2018 року, то у жовтні 2018 року позивач подав уточнюючі розрахунки до цих декларацій (а.с.23-28).

Як вбачається зі змісту акта перевірки, подання КП "Екосервіс" уточнюючих розрахунків до декларацій від 10.10.2018, 11.10.2018, 12.10.2018 та 30.10.2018, якими зменшено суму самостійно визначеного податкового зобов'язання з податку на додану вартість, контролюючим органом було розцінено як сплату узгодженої суми грошового зобов'язання та нараховано штраф за несвоєчасність сплати.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

В силу вимог статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов’язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Як свідчать матеріали справи, позивач, виявивши помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, надіслав уточнюючі розрахунки податкових зобов’язань з податку на додану вартість та зменшив свої зобов'язання зі сплати податку на додану вартість за липень 2017 року – квітень 2018 року .

Згідно з абзацом першим пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

-при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

-при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Із наведеної норми слідує, що штраф нараховується на суму невчасно погашеного податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов’язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

В силу вимог підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно з положеннями статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов’язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов’язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов’язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Сплату грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4-1 статті 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

З системного аналізу наведених норм випливає, що податковий борг, про який йде мова в ст.126 Податкового кодексу України, може бути погашено коштами та іншим майном (майновими правами) платника податків.

Відтак, якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки, з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні. Відповідно податковий борг не може бути погашений шляхом подання уточнюючих розрахунків.

Суд звертає увагу, що подання уточнюючих розрахунків тягне за собою зміну раніше задекларованих податкових зобов'язань, в даному випадку шляхом їх зменшення у зв'язку із виявленою помилкою, і ніяким чином не може бути прирівняно до поняття "погашення податкового боргу". А обов'язковою умовою для застосування до платника податків штрафу на підставі статті 126 Податкового кодексу України є несвоєчасна сплата грошового зобов'язання, а не його зменшення в результаті корегування податкової звітності.

Висновки аналогічного змісту також викладені у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №803/1555/17, від 28.08.2018 у справі №818/1615/17, від 13.02.2018 у справі №803/1156/17, від 23.01.2018 у справі №810/2108/16.

Таким чином, подання КП "Екосервіс" у відповідності до вимог статті 50 Податкового кодексу України уточнюючих декларацій від 10.10.2018, 11.10.2018, 12.10.2018 та 30.10.2018, якими зменшено суму самостійно визначеного податкового зобов'язання, не є тотожним поняттю "погашення податкового боргу", тобто сплатою боргу з податку на додану вартість за рахунок майна платника податків.

Водночас, як вбачається з акту камеральної перевірки та розрахунку штрафної санкції (а.с.11), сума штрафних санкцій нарахована відповідачем у відсотковому відношенні не до погашеної суми податкового боргу, а до суми податкового боргу, зменшеної на підставі поданих платником податків уточнюючих податкових декларацій.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що твердження відповідача, викладені у висновках акту перевірки від 28.11.2018 щодо порушення позивачем вимог п.50.1 ст.50, п.57.1 ст.57, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються наявними матеріалами справи. Жодних належних та допустимих доказів зворотного відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем до КП "Екосервіс" штрафу в сумі 112861,87 грн. за порушення строків сплати узгодженого грошового зобов'язання, згідно з статтею 126 Податкового кодексу України, - безпідставне, а податкове повідомлення-рішення № від 12.12.2018 не відповідає вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підлягає скасуванню.

За наведеного, позовні вимоги КП "Екосервіс" підлягають до задоволення повністю.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Комунального підприємства "Екосервіс" Сарненської міської ради (, вул.Матросова, 2, м.Сарни, Рівненська область, 34503) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул. Відінська, 12, м.Рівне, 33023) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 12.12.2018, яким Комунальне підприємство "Екосервіс" зобов'язано сплатити штраф у сумі 112861,87 грн. за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.