Справа № 751/7809/16-а
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/7809/16-а Суддя першої інстанції: Цибенко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби та виконуючого обов'язки начальника Чернігівської митниці Державної фіскальної служби Супроненка Владислава Михайловича про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову Чернігівської митниці Державної фіскальної служби в справі про порушення митних правил від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 серпня 2016 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року, вказаний адміністративний позов було задоволено.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року зазначені судові рішення було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року про необхідність встановлення обставин, які мають визначальне значення для правильного вирішення справи. Також позивач зазначив, що у 1994 році виїхав на постійне місце проживання у Нідерланди у зв'язку із укладенням шлюбу із громадянкою вказаної країни. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду копію посвідки на проживання від 15 червня 2000 року та довідки з бази даних реєстрації за місцем проживання від 06 червня 2000 року.

Чернігівська митниця Державної фіскальної служби подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що під час митного контролю ОСОБА_1 надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який містив неправдиві відомості щодо його перебування на консульському обліку в Посольстві України у Королівстві Нідерланди.

Під час судового засідання позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача - Чернігівської митниці ДФС в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його скасування - відсутні.

Інший відповідач - виконуючий обов'язки начальника Чернігівської митниці ДФС Супруненко В.М. був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника зазначеного відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивач, його представника, а також представника Чернігівської митниці ДФС, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що старший державний інспектор м/п «Енергія» Чернігівської митниці ДФС Максименко Г.М. склав відносно ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил від 02 березня 2016 року № 0105/10201/16.

Постановою виконуючого обов'язки начальника Чернігівської митниці Державної фіскальної служби Супроненка В.М. від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 443589 грн 06 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про її скасування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, у зв'язку з чим адміністративне стягнення накладене на нього правомірно.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з протоколом про порушення митних правил від 02 березня 2016 року № 0105/10201/16 та постановою від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16, ОСОБА_1 01 січня 2016 року ввіз на митну територію України для особистого користування по каналу «зелений коридор» транспортний засіб WV Golf, реєстраційний номер № НОМЕР_2. У подальшому 02 березня 2016 року при виїзді за межі митної території України по каналу «червоний коридор» спрацювало АСАУР, перевірка документів.

Під час перетину кордону для митного оформлення позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3, виданий 14 листопада 1997 року і продовжений до 12 жовтня 2017 року на ім'я ОСОБА_1 У розділі «Особливі відмітки» зазначеного паспорту наявні відтиск штампу: «Прийняття на консульський облік в Посольстві України в Нідерландах, печатка, підпис, дата 05 лютого 2001» та відтиск штампу: «Постійне проживання Нідерланди, печатка, підпис посадової особи».

Разом з тим, згідно з повідомленням Посольства України в Королівстві Нідерланди від 02 березня 2016 року № 61219/36-500-294 інформація стосовно перебування на консульському обліку ОСОБА_1 потребує додаткової перевірки за участі Посольства України в Бельгії, оскільки до вересня 2002 року консульські функції на території Нідерландів здійснювало саме це дипломатичне представництво.

Відповідно до повідомлення Посольства України в Королівстві Бельгія від 02 березня 2016 року № 6122/16-523/2-147 громадянин ОСОБА_1 на консульському обліку в Посольстві України в Бельгії не перебуває. Будь-яких фактів його звернень до установи не виявлено. Також звернуто увагу, що до 2002 року на території Бельгії існувало Посольство України в державах Бенілюкс, у функції якого входило представлення інтересів України в Нідерландах, Бельгії та Люксембурзі. Самостійне дипломатичне представництво України в Королівстві Нідерланди розпочало свою діяльність в Гаазі у 2002 році.

Головне управління ДМС України в м. Києві повідомило Чернігівську митницю ДФС, що за обліками відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України м. Києві ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: м. Київ, Печерський узвіз, 19, кв. 3.

З огляду на викладене виконуючий обов'язки начальника Чернігівської митниці ДФС Супруненко В.М. визнав позивача резидентом відповідно до ч. 50 ст. 4 МК України та прийшов до висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України. Такі дії, на думку відповідача, полягали у протиправному використанні податкової пільги шляхом надання до митного контролю паспорта громадянина України для поїздок за кордон, який містить неправдиві відомості щодо перебування ОСОБА_1 на консульському обліку в Посольстві України в Королівстві Нідерланди.

У відповідності до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Відповідно до ст. 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно з ч.ч. 2, 4, 6 ст. 366 Митного кодексу України канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 380 Митного кодексу України передбачено, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів,

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

З огляду на вказані норми права, з метою встановлення правомірності дій позивача щодо ввезення 01 січня 2016 року автомобіля на митну територію України через «зелений коридор» необхідно встановити, чи належав ОСОБА_1 на той час до громадян-нерезидентів.

Відповідно до пп. «в» п. 50 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України резидентами є фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Натомість до нерезидентів, згідно з пп. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, належать фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Позивач стверджує, що у 1994 році виїхав за межі України для постійного проживання в Нідерландах у зв'язку із укладенням шлюбу з громадянкою зазначеної країни. Також позивач зазначає, що з 22 травня 2000 року постійно проживає місті Делфта Королівства Нідерланди та з 05 лютого 2001 року перебуває на консульському обліку в Посольстві України у Королівства Нідерланди.

На підтвердження вказаної обставини позивач надав суду копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3, виданого 14 листопада 1997 року; довідки Муніципалітету Делфта від 06 червня 2000 року, згідно якої останній запис стосовно ОСОБА_1 у базі даних реєстрації за місцем проживання міста Делфта був зроблений 22 травня 2000 року; посвідки на проживання, видана державою Нідерланди, від 15 червня 2000 року № НОМЕР_4, ід. № НОМЕР_1.

Разом з тим, як раніше зазначалося, Чернігівською митницею ДФС було отримано інформацію про те, що позивач не перебуває та не перебував на консульському обліку в Посольстві України у Королівства Нідерланди.

За змістом повідомлення Посольства України в Королівстві Бельгія від 02 березня 2016 року № 6122/16-523/2-147 ОСОБА_1 міг бути прийнятий на консульський облік Посольством України в державах Бенілюкс, у функції якого входило представлення інтересів України в Нідерландах, Бельгії та Люксембурзі станом на 05 лютого 2001 року. Самостійне дипломатичне представництво України в Королівстві Нідерланди розпочало свою діяльність в Гаазі у 2002 році.

У зв'язку з цим до Міністерства закордонних справ України листом від 18 січня 2019 року № 751/7809/16-а/298/2019 було направлено запит про надання інформації про взяття громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на консульський облік Посольством України в державах Бенілюкс 05 лютого 2001 року та відомості про перебування вказаної особи на консульському обліку в Нідерландах станом на 01 січня 2016 року.

Листом від 28 січня 2019 року № 721/17-636-87 Міністерство закордонних справ України повідомило про відсутність відомостей про взяття ОСОБА_1 на консульський облік у 2001 року. Також зазначеним листом повідомлено, що факт перебування ОСОБА_1 на консульському обліку станом на 01 січня 2016 року не встановлено.

Станом на 05 лютого 2001 року питання взяття особи на консульський облік були врегульовані Правилами ведення обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, які всиновлені іноземцями, що затверджені наказом Міністерства закордонних справ України від 29 листопада 1999 року № 207-а (далі - Правила № 207-а).

Відповідно до п. 1.2 зазначених Правил узяттю на облік підлягають громадяни України, які: постійно проживають за кордоном (особи, яким у встановленому порядку оформлено постійне проживання за кордоном); тимчасово перебувають за кордоном більш ніж три місяці, але обумовлений строк.

Згідно з п.п. 2.1, 2.7, 2.8 Правил № 207-а узяття на облік громадян України здійснюється в тій консульській установі України, на території консульського округу якої вони проживають. При взятті на облік у паспорті робиться відмітка: «Узятий на облік в ..........», ставляться дата, підпис уповноваженої на те особи, гербова печатка. Облікові картки зберігаються в алфавітному порядку взятих на облік за розділом «Громадяни України, які постійно проживають за кордоном».

Положеннями п.п. 2.11, 2.12 Правил № 207-а передбачено. що облікові картки на осіб, які зняті з обліку, переміщуються в картотеку знятих з обліку за розділом «Громадяни України, які постійно проживають за кордоном». Облікові картки осіб, які зняті з обліку, зберігаються два роки і після цього знищуються без складення акта.

Зазначені норми права вказують на те, що станом на 05 лютого 2001 року осіб громадяни України, які постійно проживають за кордоном, підлягали узяттю на облік. Відсутність у розпорядженні Міністерства закордонних справ України відомостей про взяття ОСОБА_1 на облік може свідчити про його зняття з обліку та знищення облікової картки через два роки.

Разом з тим, визначальним для вирішення даної справи є не встановлення обставин прийняття ОСОБА_1 на консульський облік у 2001 року, а перебування на такому обліку станом на 01 січня 2016 року - дату ввезення на митну територію України автомобіля з використанням «зеленого коридору».

Перебування позивача на консульському обліку як особи, яка постійно проживає у Королівстві Нідерланди впиває на визначення його статусу як нерезидента та на право тимчасового ввезення транспортного засобу без сплати митних платежів.

Як раніше зазначалося, відомості про перебування ОСОБА_1 на консульському обліку станом на 01 січня 2016 року у Міністерстві закордонних справ України відсутні.

Колегія суддів враховує, що на час ввезення позивачем автомобіля на митну територію України діяли Правила ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, що затверджені наказом Міністерства закордонних справ України від 17 листопада 2011 року № 337 (далі - Правила № 337).

Положеннями п.п. 1.5, 1.7 зазначених Правил передбачено, що консульський облік здійснюється у випадку постійного проживання громадянина України за кордоном на законних підставах. Однак прийняття на консульський облік здійснюється на добровільній основі, за винятком прийняття на облік дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, на підставі заяви громадянина України або його законного представника, яка подається до ЗДУ особисто або надсилається поштою.

Відтак, станом на 01 січня 2016 року перебування ОСОБА_1 на консульському обліку як особи, яка постійно проживає за кордоном, не було обов'язковим.

При вирішенні даної справи колегія суддів виходить з того, що прийняття громадянина України на консульський облік фактично є формою офіційного визнання державою факту постійного проживання громадянина України за кордоном на законних підставах. Встановлення такої обставини впливає на визначення статусу особи як нерезидента у розумінні Митного кодексу України, що дає можливість користуватися правилами митного оформлення товарів, передбачених для нерезидентів.

Отже, з метою використання права на ввезення транспортного засобу через «зелений коридор», позивач повинен був належними доказами підтвердити відповідачу наявність у нього статусу нерезидента. З цією метою ОСОБА_1 не був позбавлений можливості у добровільному порядку подати заяву про взяття на консульський облік як громадянина України, який постійно проживає за кордоном на законних підставах. Таким правом позивач не скористався.

ОСОБА_1 надав суду копії довідки Муніципалітету Делфта від 06 червня 2000 року та посвідки на проживання, виданої державою Нідерланди, від 15 червня 2000 року № НОМЕР_4, ід. № НОМЕР_1 на підтвердження того, що він має постійне місце проживання за кордоном. Разом з тим, згідно вказаних документів останній запис стосовно ОСОБА_1 у базі даних реєстрації за місцем проживання міста Делфта був зроблений 22 травня 2000 року, тобто майже за 16 років до дати ввезення автомобіля на митну територію України. Письмових доказів, які б підтверджували факт постійного проживання за межами України у 2016 році позивач не надав.

Згідно з листом Головного управління ДМС України в м. Києві від 25 лютого 2015 року № 1-16/вх849-16, що був надісланий на запит відповідача та листом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28 січня 2019 року № 8101.5.3-2080/81.3-19, що був надісланий на запит суду, ОСОБА_1 з 20 вересня 1999 року зареєстрований за адресою: м. Київ, Печерський узвіз, 19, кв. 3.

Крім того, згідно даних про дати перетину ОСОБА_1 державного кордону, що надалі листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2019 року № 0.184-6303/0/15-19-Вих позивач протягом 2015 року перебував на території України понад 183 дні, що відповідає ознакам резидента України у розумінні пп. «в» пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене колегія вважає, що відповідачі вірно кваліфікували дії ОСОБА_1 щодо ввезення 01 січня 2016 року транспортного засобу на митну територію України через «зелений коридор» без сплати митних платежів як порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст. 485 Митного кодексу України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про скасування постанови про порушення митних правил від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16, ОСОБА_1 вказував на те, що вона винесена після закінчення строків, встановлених ст. 467 Митного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Виявлене Чернігівською митницею ДФС порушення митних правил полягало у ввезенні транспортного засобу на митну територію України через «зелений коридор» без сплати митних платежів та мало місце 01 січня 2016 року. Таке порушення, відповідно до ст.ст. 366, 380 Митного кодексу України, полягає у обранні «зеленого коридору» та ввезенні транспортного засобу особистого користування без письмового зобов'язання про його зворотне вивезення та сплати всіх митних платежів. Відповідно, порушення є вчиненим з моменту проходження ОСОБА_1 митного контролю 01 січня 2016 року та не є триваючим.

Наявність у ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України посилання на ст. 485 цього ж Кодексу як на норму, що може встановлювати відповідальність за триваюче порушення - не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем саме триваючого порушення.

Положеннями ст. 485 Митного кодексу України передбачено відповідальність за вчинення цілого ряду дій, які за своїм характером можуть вчинятися одноразово (наприклад заявлення певних відомостей у митній декларації) або бути триваючими (наприклад використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги).

В даному випадку ОСОБА_1 було вчинене порушення, яке полягало у вчиненні одноразової дії, у зв'язку з чим адміністративне стягнення на позивача могло бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, тобто не пізніше, ніж 01 червня 2016 року.

Постанова про порушення митних правил № 0105/10201/16 була прийнята 20 липня 2016 року, тобто після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що адміністративне стягнення було накладене на ОСОБА_1 після закінчення встановленого строку, колегія суддів вважає необхідним скасувати постанову від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16 та закрити провадження у справі про порушення митних правил.

З огляду на те, що постанова від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16 підлягає скасуванню з підстав закінчення строку накладення адміністративного стягнення, колегія суддів не надає оцінки доводам позивача про невірне визначення відповідачами вартості транспортного засобу та суми митних платежів, що вплинуло на розмір штрафу.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 17 грудня 2018 року та є підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням ст. 467 Митного кодексу України. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову виконуючого обов'язки начальника Чернігівської митниці Державної фіскальної служби Супроненка Владислава Михайловича від 20 липня 2016 року № 0105/10201/16 та закрити провадження у справі про порушення митних правил ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк