Справа № 753/5937/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 753/5937/17 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузик М.А.,

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Суботи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Пащенко К.С.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача від 08.02.2017 № 5/1-359-Тл/2-17 у формуванні матеріалів щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років;

- зобов'язати відповідача направити третій особі матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 № 3-1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки при обчисленні пенсії враховується виключно календарна вислуга, яка станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії у неї відсутня.

04.02.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий вказує, що відповідачем пропущено строку на звернення з апеляційною скаргою до суду.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішення суду першої інстанції прийняте 28 листопада 2018 року в порядку письмового провадження, однак, доказів направлення рішення суду учасникам справи та дати такого направлення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Так, повний текст рішення Окружного адміністративного суду міста Києва складено 28 листопада 2018 року, а апеляційну скаргу Комісією з ліквідації Державної пенітенціарної служби України подано 21 грудня 2018 року (згідно штампу вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва), тобто в строк, визначний ст. 295 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.06.2016 ОСОБА_3 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв'язку із скороченням штатів) відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", що підтверджується копією витягу з наказу від 30.06.2016 № 155/ОС-16.

Відповідно до наказу № 191/ОС-16 від 05.08.2016, вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні становить 16 років 11 місяців 12 днів, а у пільговому обчисленні 24 років 02 місяців 06 днів, що також підтверджується копією розрахунку вислуги років складеного відповідно до особової справи позивача.

27.01.2017 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила оформити матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років.

08.02.2017 листом Державної пенітенціарної служби України № 5/1-539-Тл/2-17 позивача повідомлено, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, незалежно від віку, якщо при звільненні зі служби станом на 30 вересня 2016 вислуга років становила 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Також, повідомлено про те, що календарна вислуга років на 10.08.2016 складала 16 років 11 місяців 12 днів. До вищезазначеного листа додано грошовий атестат, довідку про додаткові види грошового забезпечення та розрахунок вислуги років.

Тобто, колегія суддів зазначає, що Державна пенітенціарна служба України фактично повідомила позивача про відсутність підстав для призначенні пенсії за вислугою років.

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно не виконано своїх обов'язків щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів відносно неї, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»).

Так, відповідно до п. "б" ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", право на пенсійне забезпечення мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пункту "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

В силу ч. 4 ст. 23 Закону, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі по тексту - Порядок № 3-1).

Зокрема, пунктом першим цього порядку встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно до вказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Разом з тим, пунктами 12 і 13 Порядку № 3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

В свою чергу відповідно до ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На Державну пенітенціарну служби України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Колегією суддів встановлено, що листом відповідача від 08.02.2017 № 5/1-359-Тл/2-17 позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку із відсутністю у останньої необхідної кількості календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на умовах Закону № 2262. Матеріали до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направлено не було.

Тобто, колегія суддів зазначає, що Державна пенітенціарна служба України фактично повідомила позивача про відсутність підстав для призначенні пенсії за вислугою років.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що Державною пенітенціарною службою України порушено вимоги чинного законодавства, а саме: п. 12 Порядку № 3-1, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів оформлення всіх необхідних документів позивача та подання про призначення пенсії у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії, ознайомлення з ним позивача, і направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо того, що Державною пенітенціарною службою України не було відмовлено позивачу у призначенні пенсії не знайшли свого підтвердження, оскільки Державна пенітенціарна служба України фактично повідомила позивача про відсутність підстав для призначенні пенсії за вислугою років та не оформила всіх необхідних документів позивача та не направила їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Доводи апелянта щодо відсутності календарної вислуги років у позивача для призначення останній пенсії за вислугою років, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки предметом цього спору є питання протиправності відмови відповідачу у направленні матеріалів до ГУ ПФУ у м. Києві всупереч положенням Порядку № 3-1 щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів відносно позивача, а не наявність або відсутність права на її призначення, оскільки рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії належить до виключних повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що в даному випадку ним не виконано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко