Справа № 160/1264/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 лютого 2019 р. Справа № 160/1264/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 Алан про визнання протиправними дій та скасування зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 Алан, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо внесення інформації про зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: м. Дніпро, пров. Казахський, 37, до реєстру територіальної громади та скасувати зняття з реєстрації ОСОБА_1 з місця проживання.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) зазначила, що вважає протиправними дії Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо внесення інформації про зняття її з реєстрації за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, позивач посилається на те, що з 09.06.2000 року по 05.06.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Алан, має сина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу, 16 лютого 2006 року ОСОБА_1 подарувала третій особі належну їй частку житлового будинку та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м. Дніпро, пров. Казахський, 37, право власності на все домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_2 Алан. Також ОСОБА_1 повідомила, що власник вказаного житлового приміщення з моменту їх розлучення чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням, погрозами та психологічним тиском забороняє позивачу вчиняти дії по судовому захисту прав.

З огляду на це, позивач зазначає, що оскільки вона ні особисто, ні через свого представника не зверталася з заявою про зняття його з реєстрації за місцем проживання, а третя особа будь-яких документів, які підтверджують втрату нею права користування житловим приміщенням, на підставі яких можливо зняти з реєстрації за місцем проживання, не надавав, вважає протиправними дії відповідача. Тому звертається до адміністративного суду за захистом її порушеного права.

Суд при вирішенні питання щодо прийняття цієї позовної заяви до свого провадження та призначення її до розгляду, виходить з такого.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Звернення до адміністративного суду реалізується шляхом предявлення відповідного адміністративного позову, відкриття провадження в адміністративній справі та прийняття адміністративним судом постанови, яка після набрання законної сили, підлягає примусовому виконанню шляхом видачі виконавчого листа та предявлення його до примусового виконання.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач оскаржує дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття її з реєстрації за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Тобто предметом спірних правовідносин є право користування нерухомим майном, яке, в свою чергу, є майновим правом особи, а саме: квартирою, що розташована за адресою: м. Дніпро, пров. Казахський, 37.

При цьому, позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зняття з реєстрації за місцем проживання та скасування зняття з реєстрації є похідними, та не становлять суті спірних правовідносин між сторонами.

Зважаючи на те, що у даній справі спір пов'язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема, права користування жилим приміщенням, тобто, із цивільним правом, відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, суд приходить до висновку, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції. При цьому розгляд справи в порядку адміністративного судочинства суперечить ст. 19 КАС України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Таким чином, даний спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі № 337/2535/2017. Так, ОСОБА_3 Верховного Суду у цій постанові відзначає, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінській дії субєктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що цю позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у прийнятті заяви та відкритті провадження за вказаною позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі та розяснити позивачу, що його позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 6, 7, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 Алан про визнання протиправними дій та скасування зняття з реєстрації за місцем проживання.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Розяснити заявнику, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4