Справа № 815/5571/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року

Київ

справа №815/5571/17

адміністративне провадження №К/9901/53727/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» на постанову Одеського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Тарасишиної О.М. від 29 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Домусчі С.Д., суддів: Коваля М.П., Кравця О.О. від 25 квітня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 17 жовтня 2017 року №2295 «Про організацію проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» (код за ).

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідачем порушено вимоги пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, оскільки наказ про призначення перевірки на 27 жовтня 2017 року відповідачем надіслано Товариству поза межами визначеного десятиденного строку, а отже, датою призначення перевірки могло бути лише 28 жовтня 2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про наявність у контролюючого органу підстав для призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки позивача на підставі пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі позивач вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій, оскільки оскаржуваний наказ прийнято та надіслано позивачу не за 10, а за 9 днів до проведення перевірки, чим порушено приписи пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України. Крім того, зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами допущено порушення статей 9, 11, 73, 90, 242, 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, на виконання плану-графіку проведення документальних перевірок юридичних осіб на IV квартал 2017 року прийнято наказ від 17 жовтня 2017 року №2295 «Про організацію проведення документальної виїзної планової перевірки ТОВ «ТД «Дельта Вілмар», яким призначено перевірку останнього з 27 жовтня2017 року тривалістю 30 робочих днів.

Про початок проведення перевірки позивача повідомлено шляхом направлення 17 жовтня 2017 року засобами поштового зв'язку повідомлення №75/28-10-49-14 від 17 жовтня 2017 року та копії наказу від 17 жовтня 2017 року №2295.

ТОВ «ТД «Дельта Вілмар» відмовлено у допуску до перевірки, про що складено акти від 30 жовтня 2017 року №86, від 14 листопада 2017 року №92.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із абзацами першим, другим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Абзацом першим пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Конструкція вказаної правової норми передбачає два способи повідомлення особи про проведення перевірки - вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Таким чином платник податків має право бути повідомлений належним чином про дату та час проведення перевірки до початку проведення такої.

Як визначено пунктом 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та зазначалося раніше, в обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення порядку направлення йому наказу про проведення перевірки, що, враховуючи викладене вище, не може бути підставою для його скасування, а лише може надавати право платнику податків на відмову від допуску до перевірки, оскільки процедурні порушення під час організації проведення перевірки (дії, бездіяльність), тобто після прийняття керівником контролюючого органу рішення про проведення перевірки у формі наказу, не можуть бути покладені в основу висновків про протиправність самого акта суб'єкта владних повноважень, який реалізовується.

За таких обставин, доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки предметом спору у даній справі є законність наказу про проведення перевірки, а не дії суб'єкта владних повноважень щодо її проведення.

Таким чином, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому прийняли рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Дельта Вілмар» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі №815/5571/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду