Справа № 826/5700/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5700/18 Суддя першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Василенка Я.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням (грудень 2012 року) відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 43, ст. 55 Закону з 01.01.2013 року та виплатити суми недоотриманої пенсії з цього часу з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві у відповіді на запит ОСОБА_1 по суті не розглядав питання про врахування ОСОБА_1 премії до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія, а й отже не відмовляв у задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії за його заявою, а тому відсутня протиправна бездіяльність відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, полковник юстиції, наказом Голови Адміністрації Держспецтрансслужби № 83 від 27.12.2012 року звільнений з військової служби у відставку зі Збройних Сил України за станом здоров'я та наказом начальника Головного штабу - першого заступника Голови Адміністрації Держспецтрасслужби № 243 від 29.12.2012 р. з 31.12.2012 р. виключений зі списків особового складу Адміністрації.

На підставі документів наданих Адміністрацією Держспецтрасслужби Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивача взято на облік, видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 та призначена пенсія за вислугу років.

У зв'язку з різним розміром пенсій, виплачених протягом 2013 року, 24.12.2013 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації.

Листом № 1843/12/К-2902 від 24.01.2014 року відповідач повідомив, що з 14.01.2013 року позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та на підставі грошового атестату, довідки про додаткові види грошового забезпечення.

Позивач зазначає, що після ознайомлення із змістом вищевказаної довідки про розмір грошового забезпечення зрозумів, що відповідач всупереч вимог законодавства обрахував пенсію не з розміру усіх видів грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, а з середнього розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та окремих премій за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

28.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати інформацію про те, які рішення приймались стосовно перерахунку пенсій позивачу та інших колишніх військовослужбовцям з моменту прийняття Верховним Судом України постанови від 07.07.2015 р. у справі № 21-1424а15.

Листом № 615/03 від 04.01.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало відповідь позивачу на запитувану останнім інформацію.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням (грудень 2012 року) відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Даним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

- відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Як зазначалось вище, 28.12.2017 року ОСОБА_1 звертався до відповідача із запитом на публічну інформацію стосовно врахування висновку Верховного Суду України у справі № 21-1424а15, викладеного у постанові від 07.07.2015 року, на яке 04.01.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало відповідь № 615/03.

Варто наголосити, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві у відповіді на запит позивача, по суті не розглядалось питання про врахування ОСОБА_1 премії до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія, а й отже не було відмовлено у задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії за його заявою.

Колегія суддів звертає увагу, що у випадку, якщо позивач вважає, що органом пенсійного фонду враховано не усі складові грошового забезпечення при призначенні пенсії, останньому необхідно звернутись із відповідною заявою до пенсійного фонду на обліку якого перебуває особа або до суду, із позовною заявою про визнання протиправними дій щодо призначення пенсії (неврахування усіх складових грошового забезпечення).

Разом з тим, зі змісту та матеріалів справи вбачається, що позивачем обрано невірний захист порушеного, на його думку, права, а тому підстави для задоволення позову відсутні, адже відсутня протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням (грудень 2012 року) відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції, заява про перерахунок пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.М.Василенко

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 19 лютого 2019 року.