Справа № 140/216/19
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року ЛуцькСправа № 140/216/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Савчук О.І.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2019 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулася з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області (надалі - Перший ВДВС м. Луцька, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 11 червня 2018 року ВП№54008357 про стягнення виконавчого збору в сумі 249 677,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою заступника начальника відділу Першого ВДВС м. Луцька ОСОБА_4 від 11 червня 2018 ВП №54008357 стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 249 677,15 грн. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки жодних примусових дій у вказаному виконавчому провадженні вчинено не було, так як сума з боржника на користь кредитора стягнута не була, а між кредитором та боржником погоджено умови погашення боргу. З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.1).

У поданому до суду відзиві від 21.02.2019 №5827 (а.с.32) представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що на виконання вказаного виконавчого провадження державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішення, а саме: винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 04.09.2017, про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 20.09.2017, про арешт коштів боржника від 12.02.2018. Тобто, державним виконавцем застосовано всі примусові заходи на фактичне виконання рішення суду у відповідності до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження».

У судове засідання позивач не прибула, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, однак 20.02.2019 звернулась до суду із письмовим клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити (а.с.25).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві та просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.01.2017 у справі №161/7697/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №CM-SME A00/066/2008 від 11.05.2008 у сумі 96 476,90 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 13.05.2016 року з розрахунку 1 долар США 25,31 грн. складає 2 441 830,34 грн., а також судові витрати в сумі 36 627,46 грн. по 18 313,73 грн. з кожного.

На виконання вказаного рішення суду 14.03.2017 видано виконавчий лист №161/7697/16-ц від 13.01.2017, за яким було відкрито виконавче провадження №54008357, про що головним державним виконавцем Першого ВДВС м. Луцька винесено відповідну постанову від 24.05.2017 (а.с.35).

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» листом № А00-73-5-2-А00-5/32 від 01.02.2018 повідомило позивача про те, що у звязку із належним виконанням 01.02.2018 протокольного Рішення підкомітету по роботі з проблемною заборгованістю фізичних осіб та підкомітету по роботі з проблемною заборгованістю представників середнього та малого бізнесу №13 від 29.01.2018, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» не має жодних фінансових та майнових претензій та вимог до ОСОБА_2 по кредитному договору №CM-SME A00/066/2008 від 11.05.2008 (а.с.7).

11.06.2018 заступником начальника відділу Першого ВДВС м. Луцька ОСОБА_4 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувану у виконавчому проваджені ВП №54008357, оскільки 14.02.2018 поступила заява від Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про повернення виконавчого документа (а.с.9).

11.06.2018 цим же державним виконавцем у вищевказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 249 677,15 грн. (а.с.10).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною першою, другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З аналізу вищенаведеного слідує, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми.

Як слідує з матеріалів справи, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору була винесена після винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №54008357 у звязку з надходженням відповідної заяви.

Отже, матеріалами виконавчого провадження №54008357 підтверджується зокрема те, що фактичного стягнення з боржника ОСОБА_2 суми боргу не відбулось.

Водночас для стягнення виконавчого збору необхідна наявність двох умов, а саме: здійснення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання рішення, і фактичне стягнення заборгованості.

При цьому суд звертає увагу на те, що надходження заяви про повернення виконавчого документа стягувачу не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі №804/8289/16 (№К/9901/2612/17) та враховуються судом при вирішення даного спору в силу вимог частини пятої статті 242 КАС України.

Відтак, оскільки факт виконання рішення державним виконавцем і вчинення дій, спрямованих на фактичне стягнення заборгованості з ОСОБА_2, не мали місце, сума заборгованості з позивача в примусовому порядку стягнута не була, тому правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору відсутні.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 11.06.2018 у виконавчому провадженні №54008357, яка прийнята заступником начальника відділу Першого ВДВС ОСОБА_4, з огляду на що вона підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений згідно з квитанції №ПН 5296 від 30.01.2019 (а.с.2) та судовий збір в розмірі 1 727,75 грн. сплачений квитанцією № MP AB020467GVF 5662813 (а.с.19).

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору в сумі 249 677,15 грн. від 11 червня 2018 року у виконавчому провадженні №54008357.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області (43001, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27а, ) на користь ОСОБА_2 (43000, АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 2 496,15 грн. (дві тисячі чотириста девяносто шість гривень п'ятнадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський