Справа № 826/27223/15
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

22 лютого 2019 року м. Київ № 826/27223/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вєкуа Н.Г., суддів Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про зміну способу виконання постанови від 28.08.2017 в адміністративній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України в особі директора військово-медичного департаменту ОСОБА_3, Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», третя особа - ОСОБА_2, в якому просить суд:

- визнати дії директора військово-медичного департаменту Міністерства Оборони України ОСОБА_3, щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади-неправомірними;

- скасувати наказ директора військово-медичного департаменту Міністерства Оборони України ОСОБА_3 №138 від 09.12.2015 року;

- скасувати наказ тимчасово виконуючого обов'язки Міністерства оборони України - І.С. Руснака №931 від 19.11.2015 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Центральної діагностичної паталого-анатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікарем патологоанатомом;

- стягнути з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на користь ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у зв'язку зі звільненням без законної підстави.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року позов задоволено частково:

- визнано дії директора військово-медичного департаменту Міністерства Оборони України ОСОБА_3, щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади-неправомірними;

- скасовано наказ директора військово-медичного департаменту Міністерства Оборони України ОСОБА_3 №138 від 09.12.2015;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Центральної діагностичної паталого-анатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікарем патологоанатомом.

- стягнуто з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на користь ОСОБА_1, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншій частині постанову залишено без змін.

13 лютого 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу виконання постанови від 28.08.2017.

Заява мотивована тим, що Міністерство оборони України листом від 17.07.2018 повідомило позивача про те, що постанова від 28.08.2017 по справі № 826/27223/15 не може бути виконана, оскільки наказом "Про розформування Центру крові Збройних Сил України та Центральної патологоанатомічної лабораторії" № 6 від 16.03.2017 ліквідовано Центральну патологоанатомічну лабораторію, а її правонаступником став Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь".

Отже, постанову суду від 28.08.2017 № 826/27223/15 не може бути виконана, оскільки юридичну особу у якій мали поновити на посаді позивача ліквідовано, а правонаступником останньої став Національний військово-медичний клінічний центр "Головний військовий клінічний госпіталь".

Враховуючи вищевикладене, позивач просить постановити ухвалу про зміну способу виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017.

В судове засідання 22.02.2019 представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд заяви у письмовому провадженні.

Розглянувши вищевказану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України знайшов своє відображення і в Кодексі адміністративного судочинства України, а саме в ст. 370 КАС України - судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Отже суд приходить до висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми вбачається, що стаття 378 КАС України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.

Відтак, встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під порядком виконання рішення слід розуміти законодавчу послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов'язки суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об'єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, суд звертає увагу на неможливість зміни способу або порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2018 з наступних підстав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2017 року судом встановлено контроль за виконанням рішення суду від 28.08.2017 шляхом зобов'язання Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ЄДРПОУ - 00034022) подати до суду протягом десяти днів звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.08.2017 у справі № 826/27223/15.

19 липня 2018 року до суду надійшов лист № 510/4/4852 від 17.07.2018 від Головного військово-медичного управління, яким було повідомлено, що виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 в частині поновлення на посаді позивача на теперішній час не можливо, оскільки: у Міністерстві оборони України відсутній структурний підрозділ, який зазначений в рішенні суду від 28.08.2017, а також у наявних структурних підрозділах Міністерства оборони України та Збройних Сил України у тому числі Головному військово-медичному управлінні, відсутні посади, які б відповідали критеріям за своїми функціональними обов'язками та вимогам до посади на яку можна було б призначити позивача з урахуванням його освіти та набутого фаху.

09 серпня 2018 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян позивачем подано клопотання, в якому він зазначає, що станом на день звернення з цим клопотанням Міністерством оборони України не вжито жодних заходів для поновлення позивача на посаді, а також не виконало вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2018 та не подало звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.08.2017 у справі № 826/27223/15. Просить накласти штраф на відповідальну особу за виконання рішення суду, та надати Міністерству оборони України новий строк для подання звіту про виконання постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.08.2017 у справі № 826/27223/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 у зв'язку із неподанням відповідачем у встановлений судом строк звіту про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2017 року та відсутністю доказів її виконання, суд наклав на керівника Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича штраф у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн.; при цьому, половину штрафу у розмірі 17 620,00 грн. стягнув на користь ОСОБА_1, іншу половину у розмірі 17 620,00 грн. стягнув на користь Державного бюджету України та встановлено Міністерству оборони України новий строк для подання звіту про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року.

22 грудня 2018 року Міністерство оборони України на адресу суду надійшов звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року. Зі змісту якого вбачається, що відповідно до наказу Начальника Головного військово-медичного управління - начальника Медичної служби Збройних сил України від 19 грудня 2018 року № 196 позивача поновлено з 09 грудня 2015 року на посаді начальника Центральної діагностичної патологоанатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікарем патологоанатомом.

На виконання директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 14 березня 2017 року "№Д-322/1/3дск звільнено позивача з 31.11.2017 начальника Центральної діагностичної патологоанатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікаря патологоанатома, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з розформуванням (ліквідацією) Центральної діагностичної патологоанатомічної лабораторії Міністерства оборони України, скороченням штату працівників, відсутністю вакантних посад і відмовою від переведення на іншу роботу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2019 року суд визнав Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року виконаною в повному обсязі.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 відсутні, оскільки рішення станом на момент розгляду даної заяви визнано виконаним в повному обсязі, крім того, ті вимоги, які заявлені позивачем у заяві, фактично спричиняють зміну судового рішення, а тому вказана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 248, 294, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко