Справа № 360/3282/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року справа №360/3282/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду (суддя Петросян К.Є.) від 12 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 12 грудня 2018 року) у справі №360/3282/18 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною та дискримінаційною бездіяльність щодо припинення виплати пенсії за віком з січня 2016 року; зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії і виплатити заборгованість пенсії за віком з січня 2016 року по день прийняття рішення про поновлення виплат.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку із тим, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 КАС України, встановлено позивачу десять календарних днів з дня отримання зазначеної ухвали на усунення недоліків, а саме подати заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та копію картки платника податку.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позов повернуто заявнику.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач зазначив,що судом першої інстанції не було враховано, що в позові було вказано електронну адресу та номер телефону. Жодних доказів отримання ухвали про залишення позову без руху засобами електронного зв'язку чи смс повідомленням не існує. Крім того, формальні обставини повернення позовної заяви не можуть бути підставою для порушення прав позивача в частині не розгляду позовних вимог по суті, оскільки предметом розгляду даної справи є несплата позивачу пенсійних виплат, єдиного джерела існування. Позивач зазначив, що судом першої при розгляді справи не враховані положення ст. 8 Конституції України, ч.5 ст.5 КАС України.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160,161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку із тим, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 КАС України, встановлено позивачу десять календарних днів з дня отримання зазначеної ухвали на усунення недоліків, а саме подати заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та копію картки платника податку.

28 листопада 2018 року на адресу суду першої інстанції повернувся конверт разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому позивачу надсилалась ухвала суду від 22 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху з відміткою про не вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позов повернуто заявнику у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За приписами частин 5 та 6 цієї статті суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті рішення про повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків суд має ретельно перевірити, чи отримана позивачем ухвала про залишення позову без руху у строк, достатній для її виконання, та чи забезпечена позивачу можливість для усунення недоліків, на які вказав суд, тривалість строку, який у кожному конкретному випадку повинен встановлюватись з урахуванням характеру недоліків та реальної можливості виправлення недоліків з дня отримання позивачем ухвали.

У відповідності до вимог частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є:1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, поштовий конверт з рекомендованим повідомленням поштовим відділенням було повернуто до суду у зв'язку із «закінченням терміну зберігання». Відміток про відмову отримати судове рішення чи відсутність позивача за місцезнаходженням поштовий конверт не містить.

Позивачем у позові зазначено адреса електронної пошти «e-mail - ІНФОРМАЦІЯ_1» телефон -НОМЕР_1. Однак, в матеріалах справи відсутні докази направлення копії судового рішення на електронну адресу позивача.

Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву не впевнився, чи дійсно позивачем отримано ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в матеріалах справи відсутні докази її надсилання засобами електронного зв'язку, чи повідомлення позивача засобами телефонного зв'язку, які містились у позовній заяві.

Суд апеляційної також погоджується з доводами позивача про те, що недоліки, які зазначені в ухвалі про залишення позову без руху не позбавляла суд можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі та повідомлення сторін.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, останній виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим судове рішення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №360/3282/18 - задовольнити.

Скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року та адміністративну справу №360/3282/18 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 20 лютого 2019 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

О.О. Шишов