Справа № 1340/3642/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2865/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Сапіги В.П., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Ярова А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та ОСОБА_3 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року (рішення ухвалене о 17:05 м. Львові судом у складі головуючого судді Мартинюка В.Я., повний текст рішення складено 05.10.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України, про визнання неправомірними дій, визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року), визнання протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 року №8716/Р/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року), зобов'язання Державної фіскальної служби України здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідач в порушення норм.ст.ст.3, 8, 46, 19 Конституції України, ст.22, 23 Закону України «Про міліцію» ДФС України відмовилась нарахувати і виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як це визначено нормою ст..23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, яка діяла на дату виникнення права на отримання грошової допомоги). При цьому, позивач вважає, що порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції визначаються Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року за №707, а розмір одноразової грошової допомоги - Законом України «Про міліцію». Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови ОСОБА_3 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року), які знайшли своє відображення в листі від 18.06.2018 року №8716/Р/99-99-04-04-02-14. Зобов'язано Державну фіскальну службу України здійснити нарахування і виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. У задоволені решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили Державна фіскальна служба України та ОСОБА_3. Вважають, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах.

Апелянт Державна фіскальна служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Апелянт ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задоволити, а апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України слід залишити без задоволення покликаючись на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 23.05.2018 року звернувся до ДФС України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності, пов'язану з проходженням служби в податковій міліції.

Листом ДФС України від 18.06.2018 року за №8716/Р/99-99-04-04-02-14 позивача було повідомлено про те, що, оскільки йому встановлено ІІІ групу інвалідності після втрати чинності Законом України «Про міліцію», проводити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції після 07.11.2015 року законні підстави відсутні.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з відмовою призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_3 був звільнений з органів податкової міліції України 15.09.2017 року.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №383989, виданої обласною МСЕК №1, позивачу 05.12.2017 року встановлена ІІІ група інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням військової служби.

Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Статтею 357 цього Кодексу передбачено, що форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюється КМ України. Пенсійне забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції здійснюється у порядку, встановленому законом для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як передбачено ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12. 1990 року за № 565-XII (в редакції від 13.02.2015 року, який набрав чинності 12.03.2015 року), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Норми абз.3 п.15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачають, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Пунктом1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року за № 707 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) працівника міліції, податкової міліції під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Грошова допомога виплачується членам сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям у розмірі десятирічного грошового забезпечення; 2) установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам І групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією; 3) поранення (контузії, травми або каліцтва), що сталося: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, - у розмірі річного грошового забезпечення; у період проходження служби, - у відсотках до розміру річного грошового забезпечення, встановленого відповідно до ступеня втрати працездатності, що визначається медико-соціальною експертною комісією.

Порівняльний аналіз норм Закону України «Про міліцію» та вищевказаного Порядку свідчить про те, що ними неоднаково врегульовані питання стосовно розміру виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності.

Згідно з вимогами ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, апеляційний суд погоджується, що у даному випадку підлягає застосуванню чинний на момент встановлення позивачу інвалідності Закон України «Про міліцію», а відтак відповідачі зобов'язані були призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, при поданні позовної заяви ОСОБА_3 сплатив судовий збір за дві немайнові вимоги в розмірі 1407,60 грн. (704,80х2) та за одну майнову вимогу в розмірі 2400,00 грн.

Однак, суд першої інстанції задовольняючи одну немайнову вимогу та майнову вимогу стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України на користь ОСОБА_3 не 3104,80 грн. а 1409,60 грн., тобто відмовив у стягненні 1695,20 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року у справі №1340/3642/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року).

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 року №8716/Р/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року).

Зобов'язати Державну фіскальну службу України здійснити нарахування і виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015 року) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Стягнути з Державної фіскальної служби України () за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору у розмірі 3809,60 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді В. П. Сапіга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.02.2019 року