Справа № 826/7049/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7049/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Сорочка Є.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), генерал-майора Криштуна Ігоря Леонідовича, Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), генерал-майора ОСОБА_2 , Міністерства оброни України, Генерального штабу Збройних сил України, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати неправомірними дії та рішення командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, оголошення 29 грудня 2016 року та 10 травня 2017 року дисциплінарних стягнень сувора догана (усно);
- скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, оголошення 29 грудня 2016 року та 10 травня 2017 року дисциплінарних стягнень сувора догана (усно);
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 виключити зазначені дисциплінарні стягнення зі службової картки позивача та видати відповідний наказ про незаконність накладених дисциплінарних стягнень Сувора догана (усно) від 29 грудня 2016 року та 10 травня 2017 року;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 внести зміни до наказів від 05 січня 2017 року № 7 та від 06 червня 2017 року № 146 Про преміювання військовослужбовців Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України в частині виплати полковнику ОСОБА_1 премії за грудень 2016 року та травень 2017 року, відповідно, у розмірі 380% від посадового окладу (замість 304%), а також внести зміни до відповідного наказу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 29 грудня 2016 року щодо виплати позивачу заохочувальної премії у визначеному розмірі, згідно зі статтями 25, 27 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, як такого, що не мав дисциплінарних стягнень станом на 29 грудня 2016 року;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 встановленим порядком та у найкоротший термін часу надати до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України витяги з наказів від 05 січня 2017 року № 7 та від 06 червня 2017 року № 146 Про преміювання військовослужбовців Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (зі змінами). У частині виплати полковнику ОСОБА_1 премії за грудень 2016 року та травень 2017 року, відповідно, у розмірі 380 % від посадового окладу (замість 304%), а також витяг відповідного наказу Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 29 грудня 2016 року (зі мінами) щодо виплати полковнику ОСОБА_1 заохочувальної премії у визначеному розмірі, згідно зі статтями 25, 27 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, як такого, що не мав дисциплінарних стягнень, станом на 29 грудня 2016 року;
- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України на підставі наданих командиром військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_2 витягів з наказів (зі змінами), зазначених у пункті 5 вимог, здійснити перерахунок (відповідну доплату) грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 за грудень 2016 року та травень 2017 року, виплатити заохочувальну премію за грудень 2016 року, а також видати уточнену довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії (внести зміни до довідки від 08 грудня 2016 року № 305/898).
Позовні вимоги обґрунтовані протиправним застосуванням до позивача 29.12.2016 р. дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «суворої догани» за порушення вимог статей 11, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилось в невиконанні наказу командира та неповазі до начальника та 10.05.2017 р. - дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «суворої догани» за несвоєчасне завершення службового розслідування.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.10.2018 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що полягає у ненаданні належної оцінки всім фактичним обставинам справи та поясненням позивача, наданих ним безпосередньо.
Представником відповідачів подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України на посаді начальника відділу запобігання та профілактики злочинів і правопорушень управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень у військовому званні полковник.
Позивач зазначає, що 06.05.2017 р. після зміни біля 11.00 встановленим порядком без зауважень у добовому наряді генерал-майор ОСОБА_2 незаконно, шляхом здійснення психологічного тиску та погроз, утримував позивача до 15.00 на робочому місці, що призвело до різкого погіршення стану здоров`я позивача.
Позивач звернувся цього ж дня, орієнтовно об 11.00 до чергового лікаря медичного пункту в/ч польова пошта НОМЕР_2 зі скаргами на стан здоров`я, де йому було надано медичну допомогу та рекомендації щодо звільнення на три доби від виконання службових обов`язків та необхідність отримання консультації кардіолога.
Незважаючи на представлення генерал-майору медичної довідки, останній продовжував безпідставно та незаконно утримувати позивача на військовій службі, без визначення конкретних завдань. Окрім того, позивача у хворобливому стані було викликано до місця служби на 07.45 08.05.2017 р.
08.05.2017 р., у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, позивач звернувся до чергового лікаря головного військового клінічного госпіталю, де йому було надано рекомендації стосовно прийняття відповідних медикаментів та необхідності подальшого стаціонарного лікування в головний військовий клінічний госпіталь, про що здійснено запис у медичній книжці позивача.
Незважаючи на представлення генерал-майору ОСОБА_2 біля 10.00 10.05.2017 р. для підпису та подальшої реєстрації відповідного рапорту, разом з виданим лікарем письмовим направленням позивача на стаціонарне лікування до головного військового клінічного госпіталю, останній вирішив підписати його після реалізації свого замислу незаконного притягнення позивача, шляхом фальсифікації документів, до дисциплінарної відповідальності на засіданні атестаційної комісії, яка малась відбутися в 14.00 10.05.2017 р.
09.05.2017 р. відповідачем надано наказ полковнику ОСОБА_3 про складення рапорту, в якому було необхідно висвітлити факти неналежного виконання позивачем службових обов`язків старшого оперативної групи Головного управління під час перевірки готовності оперативних довідок вранці 06.05.2017 р.
Однак з пояснень позивача вбачається, що вказане не відповідає дійсності, оскільки наряд 06.05.2017 р. позивачем було здано без зауважень, та генерал-майор ОСОБА_2 та інші посадові особи штабу Головного управління напередодні та в день здачі нараду жодних доручень не ставили. Позивач зауважив, що йому не ставилось завдання щодо опрацювання доповіді начальнику Генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України щодо будь-яких правопорушень та подій, що трапились протягом виконання ним обов`язків старшого оперативної групи з 05 по 06.05.2017 р.
На вищевказаному рапорті генерал написав ряд резолюцій, які свідчать, на думку позивача, про його мстиві та незаконні наміри щодо нього, зокрема, щодо термінового безпідставного розгляду о 14.00 10.05.2017 р. на атестаційній комісії, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Біля 12.00 позивача запросили на засідання атестаційної комісії, на що позивач повідомив, що дуже погано себе почуває, та з 10.00 ранку чекає на оформлення направлення у шпиталь, з метою якнайшвидшого лікування, а тому на засідання комісії не прибув задля запобігання ще більшого емоційного стресу, від якого у 2011 році у нього виникла аритмія. Окрім того, позивач відмовився прибути на засідання атестаційної комісії, оскільки про її проведення військовослужбовець має бути попереджений не пізніше ніж за 7 днів до засідання комісії.
Біля 14.50 10.05.2017 р. генерал-майор у присутності окремих офіцерів, спочатку у кабінеті позивача, та оскільки позивач з нього вийшов, то у коридорі почав щось нерозбірливо кричати, з чого позивач лише зрозумів, що йому оголошено сувору догану, однак не зрозумів за що.
Лише біля 16.00 10.05.2017 р. генерал-майор підписав позивачу направлення та поставив гербову печатку, врешті чого позивач вибув до військового госпіталю.
Про те, що дисциплінарне стягнення суворе стягнення (усно)генерал-майор на позивача наклав за порушення вимог статей 11, 30, 49 Статуту, що виразилось в нібито в невиконання наказу командира та неповазі до начальника, позивач дізнався 26.05.2017 р.
Окрім того, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності сувора догана (усно) 29.12.2016 р. за несвоєчасне завершення службового розслідування.
Позивач зауважив, що для проведення складного та об`ємного службового розслідування необхідно будо не менше 2-х, а то і більше місяців, за умови прийняття участі в роботі комісії всіх або більшості її членів. Натомість по завершенню трьох неділь розслідування, за умови відсутності у складі комісії з різних причин більшості її членів, незважаючи на підготовку доповіді щодо необхідності продовження службового розслідування, генерал-майор ОСОБА_2 незаконно організував засідання атестаційної комісії, на якій було заслухано позивача про результати проведеного службового розслідування та оголошено про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано сувору догану (усно).
Зазначене стягнення було оголошено 29.12.2016 р. після обіду, тобто рівно за півдня до видання наказу про управлінню про преміювання особового складу. В результаті чого позивач отримав великий стрес, моральну та матеріальну шкоду.
Після продовження терміну проведення службового розслідування до 12.01.2017 р., згідно з наказом Міністерства оборони України від 31.12.2016 р., у визначений проміжок часу службове розслідування було завершено.
Таким чином, позивач вказує на те, що за останні півроку генерал-майор ОСОБА_2 двічі незаконно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності, у результаті чого він отримав моральну та матеріальну шкоду, та на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, шляхом незаконного звільнення із лав Збройних Сил України та/або термінового скорочення його посади.
З метою захисту порушених прав, свобод та інтересів, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем правил військової ввічливості та вимог статті 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а тому застосуванням до позивача 29.12.2016 р. дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «суворої догани» за порушення вимог статей 11, 30, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилось в не виконанні наказу командира та неповазі до начальника та 10.05.2017 р. - дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «суворої догани» за несвоєчасне завершення службового розслідування, суд визнав правомірним.
Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Публічна служба відповідно до положень пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Спірні правовідносини, що розглядаються судом у даній адміністративній справі пов`язані з проходженням позивачем публічної служби та застосування дисциплінарних стягнень під час її проходження.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється:
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України (частина друга статті 2 Закону).
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № N 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах (далі Статут Збройних Сил України).
Відповідно до статті 11 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (ст. 17 цього ж Статуту).
Статтею 30 Статуту Збройних Сил України визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно зі ст. 49 Статуту Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.
Підпунктом 1 пункту 1 Інструкції оперативної групи Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, яку затверджено тимчасово виконуючим обов`язки начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 01 січня 2017 року (далі - Інструкція) передбачено, що оперативна група призначена, зокрема для збору та узагальнення інформації:
встановлення попередніх причин та умов скоєння військовослужбовцями злочинів у зонах виконання завдань:
про події в районах дислокації військових частин ЗСУ.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Інструкції встановлено, що старший оперативної групи зобов`язаний, зокрема:
організувати роботу оперативної групи Головного управління щодо аналізу і узагальнення інформації стосовно ситуації в регіонах України, в районі проведення АТО;
проводити перевірку готовності оперативних довідок (розширених доповідей), що надаються до Генерального штабу ЗСУ згідно вказівок (розпоряджень) начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України.
Разом з тим, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року N 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі Дисциплінарний статут).
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно зі ст. 3 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається шляхом:
виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;
особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;
формування правової культури військовослужбовців;
умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;
зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;
підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;
своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;
чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;
додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно зі статтею 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення злочину чи безпосередньо після вчинення злочину, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками злочину.
Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (стаття 7 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.
Відповідно до п. «г» ст. 68 Дисциплінарного статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: сувора догана.
Вимогами ст. 72 Дисциплінарного статуту передбачено, що командир корпусу, крім прав, якими наділено командира бригади, дивізії, має право щодо підлеглих офіцерів робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану.
Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Частиною 1 ст. 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Статтею 88 Дисциплінарного статуту визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Згідно зі ст. 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 05 по 06 травня 2017 року позивач, відповідно до пункту 2 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 04 травня 2017 року № 82-НР був призначений у склад добового наряду старшим оперативної групи.
Під час несення служби позивач відпрацьовував оперативну довідку щодо отримання поранень військовослужбовцями ЗСУ у зоні АТО.
Разом з тим, позивачем під час її опрацювання не встановлено дійсні обставини отримання поранень, стан перебування у алкогольному сп`янінні та інше, у зв`язку із чим, під час ранкової доповіді о 07.00 на це було звернута увагу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (про що й зазначив у своєму рапорті начальник відділу оперативних чергових полковник ОСОБА_3 ) та надано усний наказ на усунення недоліків та доопрацювання оперативної довідки (а.с. 17).
З письмових пояснень працівників управління, які долучено до матеріалів справи, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 211-219) вбачається, що під час спілкування позивач поводив себе по відношенню до генерал-майора ОСОБА_8 нетактовно, перебиваючи його порушуючи правила військової ввічливості, порушуючи вимоги ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відмовляючись виконати наказ, чим порушив вимоги ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Не дивлячись на ці обставини, позивачу начальником штабу - першим заступником начальника Головного управління було дозволено зміну з наряду (про що й не заперечує сам позивач).
У подальшому 08.05.2017 р. по прибуттю до Головного управління позивач знову ж під час доповіді поводив себе нетактовно, на підвищеному тоні сперечався зі старшим по військовому званню начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України генерал-майором ОСОБА_2 .
Свідком цієї нетактовної поведінки з боку позивача був його безпосередній начальник полковник ОСОБА_4 , який у своїх поясненнях підтвердив факт порушення правил військової ввічливості та вимог ст. 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.
10.05.2015 р. об 11.20 офіцер відділу персоналу майор ОСОБА_9 прибув до службового кабінету полковника ОСОБА_1 та довів йому інформацію щодо залучення його на атестаційну комісію ГУ ВСП ЗСУ, у свою чергу полковник ОСОБА_1 повідомив, що він нікуди не збирається йти.
З 14.00 до 14.25 10.05.2017 р. в службовому кабінеті №314 було проведено атестаційну комісію на яку полковник ОСОБА_1 так і не прийшов, однак перебував у ГУ ВСП ЗСУ.
З протоколу № 11 засідання атестаційної комісії Головного управління Військової служби Збройних Сил України від 10.05.2017 р. вбачається, що під час роботи атестаційної комісії були враховані пояснення посадових осіб, а саме: полковника ОСОБА_6 , полковника ОСОБА_3 , полковника ОСОБА_10 , які були присутні 06.05.2017 р., під час допущення ОСОБА_1 суперечки на підвищених тонах з генерал-майором ОСОБА_2 , коли останній давав йому завдання, а в подальшому, посилаючись на стан здоров`я, взагалі відмовився виконувати поставлені ТВО НГУ ВСП ЗСУ накази (а.с. 163-164).
З письмових заперечень відповідача 1 вбачається, що до уваги комісії також була прийнята характеристика службової діяльності полковника ОСОБА_1 на посаді начальника відділу запобігання та профілактики злочинів і правопорушень управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ГУ ВСП ЗСУ, яку надав полковник ОСОБА_4 .
Висновок комісії був одноголосний та наступний: Рекомендувати притягнути полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності владою НВСП у ЗСУ - НГУ ВСП ЗСУ (а.с. 163-164).
З письмових пояснень працівників управління, які долучено до матеріалів справи, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (а.с. 211-215, 218-219) вбачається, що після проведення атестаційної комісії, до кабінету генерал-майора ОСОБА_2 було викликано полковника ОСОБА_11 , полковника ОСОБА_5 та підполковника юстиції ОСОБА_12 та полковнику ОСОБА_4 було наказано викликати полковника ОСОБА_1 до свого службового кабінету. Зважаючи на неприбуття останнього, ТВО НГУ ВСП ЗСУ ОСОБА_2 було прийнято рішення піти до службового кабінету полковника ОСОБА_1 та там оголосити про накладання на нього дисциплінарного стягнення.
По прибуттю до кабінету полковника ОСОБА_1 генерал-майор ОСОБА_2 попросив вийти з кабінету особовий склад, який підпорядкований полковнику ОСОБА_1 . Після того, як особовий склад вийшов з кабінету полковник ОСОБА_1 почав викрикувати, що не має бажання спілкуватись і, що він себе погано почуває і по висновку лікаря потребує негайної госпіталізації, та відштовхуючи полковника ОСОБА_5 без дозволу вибіг із кабінету, не реагуючи на прохання, а в подальшому накази залишитись в кабінеті, чим ще раз підкреслив свою негативну та неадекватну поведінку до старшого начальника.
Після того, як полковник ОСОБА_1 залишив службовий кабінет, генерал-майор ОСОБА_2 вийшов за ним та, зважаючи на неодноразове порушення правил військової ввічливості та невиконання наказу з боку позивача, начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України за результатами атестаційної комісії оголошено позивачу усним наказом дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, відповідно до вимог ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, особисто.
Офіцери, які прибули разом з начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальником Головного управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України Криштуном І.Л. обіймали посади не нижчі від посад позивача.
В частині посилання позивача на тримання його на роботі 10.05.2017 р. в хворобливому стані, то судом першої інстанції встановлено, що не заперечується і позивачем, що 10.05.2017 р. позивач надав безпосередньому начальнику полковнику ОСОБА_4 рапорт про звільнення від службових обов`язків та направлення на лікування. У той же час позивач додав до рапорту ксерокопію аркушу медичної книжки із записом лікаря про рекомендацію пройти обстеження та отримати консультацію. Враховуючи те, що направлення на лікування не було, полковник ОСОБА_4 , разом із позивачем, прийшли до терапевта військової частини, де у подальшому вона виписала направлення на консультацію.
Терапевт ОСОБА_13 пояснила, що 10.05.2017 р. о 10.00 до неї звернувся полковник ОСОБА_1 щодо направлення його до головного клінічного військового госпіталю та представив медичну книжку із записом (який був зроблений під час травневих свят в головному клінічному військовому госпіталю, точну дату не пам`ятає) щодо Рекомендованого обстеження у кардіологічному відділенні, запису щодо негайної терміновості не було.
Терапевт ОСОБА_13 виміряла тиск та зробила кардіограму полковнику ОСОБА_1 .
Далі вона виписала направлення від 10.05.2017 р. № 1016 на консультацію до кардіолога для вирішення питання щодо необхідності стаціонарного лікування.
На момент огляду ОСОБА_13 зазначила що терміновості щодо негайної госпіталізації не було, звільнення від виконання службових обов`язків не надавала (а.с 209-210).
Щодо твердження апелянта про присутність під час оголошення йому догани військовослужбовців, які нижче за його військовим званням та посадою, то відповідно до ст. 97 Дисциплінарного стягнення Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Отже, оскільки позивачу було оголошено про накладення дисциплінарного стягнення особисто, відповідно порушень з боку відповідача суд не вбачає.
Окрім того, в частині оскарження позивачем дисциплінарного стягнення, накладеного 29.12.2016 р. у виді суворої догани (усно), суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), положення якої узгоджуються із ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи), для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Статтею 88 Дисциплінарного статуту визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Відповідачем звернуто увагу суду на факт пропуску позивачем строку оскарження застосованого 29.12.2016 р. дисциплінарного стягнення, на що позивачем зауважено, що вказаний строк ним не було пропущено з урахуванням того, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Однак, зважаючи на взаємопов`язаність обставин, які стали підставами для накладення на позивача дисциплінарного стягнення 10.05.2017 р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви в даній частині без розгляду.
Надаючи оцінку оскарженому позивачем дисциплінарному стягненню, накладеному 29.12.2016 р. у виді суворої догани (усно), колегія суддів виходить із того, що на час звернення позивача до суду 31.05.2017 р. вказане дисциплінарне стягнення, яке накладено на позивача за несвоєчасне завершення службового розслідування, знято.
Зважаючи на те, що вищевказаний наказ вже вичерпав свою дію станом на час розгляду даної справи, що зумовило несвоєчасне його оскарження позивачем, відповідно підстав для його скасування немає.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністра оборони України від 01 грудня 2017 року № 876, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, звільнено з військової служби у запас: за пунктом б (за станом здоров`я): полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, колишнього начальника відділу запобігання та профілактики злочинів і правопорушень управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України (а.с- 248).
Судом також встановлено, що за фактами викладеними у позові, позивач подавав скаргу Міністру оборони України від 30 травня 2017 року № П-4156. Розгляд скарги було доручено Головному управлінню морально-психологічного забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України.
За результатами розгляду скарги позивача, порушень вимог законодавства у діях начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України не встановлено.
Посилання апелянта на той факт, що судом першої інстанції не досліджено повноту та всебічність розгляду скарги позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даній справі вказане питання не є предметом розгляду, а тому суд виходить із фактично прийнятого рішення за результатами розгляду скарги останнього.
Відповідно до ч. 4 ст. 45 Дисциплінарного статуту усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.
За таких обставини, виходячи із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що аргументи та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, є безпідставними та необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи, що є підставами для відмови у їх задоволенні в повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що згідно службової картки ОСОБА_1 неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, пояснень сторін, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина
Судді: Є.О. Сорочко
О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.02.2019 р.