Справа № 219/10045/18
Суддя: Медінцева Н. М.
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/219/33/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

за участі представника позивача Гуревича М.Г.,

відповідача Шахвердієвої Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, інспектора ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієвої Л.Г. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

06 вересня 2018 року позивач ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) звернулася до суду з адміністративним позовом, який в подальшому 29 жовтня 2018 року було уточнено її представником - адвокатом Гуревичем М.Г., до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, інспектора ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієвої Л.Г., в якому просить постанову серії ГО № 345995 по справі про адміністративне правопорушення від 30 серпня 2018року, винесену інспектором ЮП Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області капітаном поліції Шахвердієвою Л.Г., якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення, скасувати; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрити. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що 30 серпня 2018 року інспектором ЮП Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області капітаном поліції Шахвердієвою Л.Г. винесено постанову ГО № 345995 по справі про адміністративне правопорушення відносно неї, ОСОБА_3, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у вигляді попередження. З даною постановою вона не погоджується та вважає, що вона підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно з оскаржуваною постановою встановлено, що ОСОБА_4 вивіз дитину із дозволу гр. ОСОБА_3 (на один рік) і після закінчення дозволу він дитину не повернув з Білорусії. За таких обставин інспектор поліції дійшов висновку, що позивач не займається батьківськими обов'язками відносно свого сина. Зазначає, що в оскаржуваній постанові не наведено жодного факту, які становлять об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме: не встановлено фактів ухилення від забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання, та не зазначено, яким чином вивезення дитини за межі України іншою особою - ОСОБА_4 та неповернення ним дитини у визначений строк свідчить про ухилення з її боку від виконання обов'язків щодо забезпечення дитині необхідних умов життя, навчання та виховання. ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 та згідно із заявою від 19 лютого 2016року вона надала згоду на тимчасові виїзди дітей за межі України в супроводі їхнього батька з метою відпочинку. Крім того, на час надання позивачем вищевказаної згоди вони з ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім'єю. Отже, вважає, що надання нею дозволу батьку дитини на тимчасову поїздку з дитиною за межі України на обмежений термін з метою відпочинку не може бути кваліфіковано як ухилення від виконання батьківських обов'язків, оскільки надання такого дозволу здійснено в інтересах дитини (з метою відпочинку, про що прямо вказано в заяві від 19 лютого 2016 року) та передбачено чинним законодавством. Таким чином, посилається на те, що в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що відповідно до п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі. Крім того, зазначила про те, що згідно ст. 22 КУпАП органи Національної поліції не мають права розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 184 КУпАП, тому інспектором Шахвердієвою Л.Г. було перевищено надані їй повноваження. Зазначає, що оскільки в даному випадку в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова винесена поліцейським з перевищенням наданих повноважень, то дана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

08 листопада 2018 року за № ЕП-3255 від представника відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області Варчина Р.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що 30 серпня 2018 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності інспектором ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієвою Л.Г. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей. Факт вчинення правопорушення підтверджується постановою серії ГО № 345995 від 30 серпня 2018 року. Позивачем отримано копію спірної постанови, про що свідчить її підпис. При цьому, жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови позивач під час її прийняття не надала. Крім того, вважає за доцільне застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. У зв'язку з викладеним, вважає вимоги позивача безпідставними (а.с. 28-29).

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Представник позивача Гуревич М.Г. у судовому засіданні вимоги уточненого адміністративного позову підтримав, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому, просив його задовольнити. Також пояснив, що позивач заперечує щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Зазначив, що позивач ОСОБА_3 і раніше надавала дозволи своєму чоловіку ОСОБА_4 на вивезення сина до Білорусії, оскільки там проживає його мати та вони з молодшим сином їздили до неї у гості. Вони з чоловіком перебували в офіційному шлюбі, проживали разом та він завжди повертав сина позивачу. Коли він забрав дитину, спочатку вони спілкувалися з дитиною за допомогою Скайпу, а потім спілкування перервалося. Батько не завжди дозволяв дитині спілкуватися з матір'ю. За його ініціативою було розірвано шлюб у Білорусії. Оригінал свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дитини він забрав з собою, коли їхав до Білорусії. Пояснив, що позивач ОСОБА_3 зверталася за допомогою щодо сприяння поверненню дитини до різних державних органів, в тому числі до органу опіки, а також після закінчення строку дії дозволу на вивезення дитини 21 лютого 2017 року зверталася за допомогою до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. До поліції спочатку вона не зверталася. Зазначив, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова винесена поліцейським з перевищенням наданих повноважень, тому просить постанову скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області Варчин Р.С. у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 18 грудня 2018 року за № ЕП-3787 від нього надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Відповідач - інспектор ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієва Л.Г. у судовому засіданні не заперечувала факт перевищення нею наданих їй повноважень щодо складання вищевказаної постанови серії ГО № 345995 від 30 серпня 2018року, оскільки на той момент помилково вважала, що має право на складання постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП. Пояснила, що з розмови з ОСОБА_3 їй стало відомо, що вона проживала та перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, з яким у них народилося двоє синів у 2002 та у 2013 році. Знає, що старший син позивача хворіє на цукровий діабет. З часом чоловік не став здійснювати допомогу їх старшому сину. Нібито влітку вони розділили дітей. Чоловік їй сказав, що поїде в гості до своєї матері до Білорусії, і позивач надала йому згоду на вивезення двох дітей за межі території України і повернення до неї. Він забрав молодшого сина і поїхав до Білорусії, однак, старший син, який хворіє на цукровий діабет, залишився з позивачем. Коли розпочався учбовий процес, то батько не повернув їй дитину. Коли сплив строк дії дозволу на вивезення дитини за межі України, а саме 21 лютого 2017 року вона звернулася за допомогою в поверненні дитини до України. Мати не позбавлена батьківських прав щодо малолітньої дитини, тому вважає, що вона повинна займатися вихованням своєї дитини. Номер телефону свого чоловіка вона їй не надала та не змогла їй пояснити, чому вона сама не телефонувала чоловіку тривалий час. Зазначила, що позивач до цього випадку не зверталася до поліції.

Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача Шахвердієвої Л.Г., дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 30 серпня 2018 року інспектором ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієвою Лелою Гюльогланівною відносно ОСОБА_3 було складено постанову серії ГО № 345995 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с. 5, 28-29).

Встановити зміст даної постанови та суть правопорушення суду не вбачається можливим через погану якість наданої позивачем копії постанови. Проте сторонами не заперечується факт складання вказаної постанови.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.2 ст.214 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-1, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Отже, відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції не мають права розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 184 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що інспектор ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієва Л.Г., розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, та складаючи по цій справі постанову, перевищила надані їй повноваження.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей та тягне за собою попередження або накладення штрафу від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачем ОСОБА_3 заперечується факт вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки оскаржуваною постановою встановлено, що ОСОБА_4 вивіз дитину із дозволу гр. ОСОБА_3 (на один рік) і після закінчення дозволу він дитину не повернув з Білорусії та з цих підстав інспектор поліції дійшов висновку про ухилення ОСОБА_3 від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 20 квітня 2002 року (а.с. 7).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 січня 2017 року, ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 19 лютого 2016року, ОСОБА_3 надала свою згоду на тимчасовий виїзд з території України до Російської Федерації, Білорусії, Латвії, Литви, Естонії, Болгарії, Туреччини, Угорщини, Словаччини, Республіки Польща, Чеської Республіки та до інших країн Шенгенської зони та країн Європейського союзу і в зворотному напрямку, з метою відпочинку, її неповнолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, та її малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період з 20 лютого 2016 року по 20 лютого 2017 року. Поїздка буде відбуватися у супроводі їх батька - ОСОБА_4, якому вона надала право вирішувати всі питання щодо її дітей, які можуть виникнути під час поїздки, який несе повну відповідальність за їх життя і здоров'я та повернення на територію України (а.с. 8).

Отже, надання позивачем ОСОБА_3 дозволу батьку дитини ОСОБА_4 на тимчасову поїздку з дітьми за межі України на обмежений термін з метою відпочинку не може бути кваліфіковано як ухилення від виконання батьківських обов'язків, оскільки надання такого дозволу здійснено позивачем в інтересах дитини, тобто з метою відпочинку дитини, про що прямо вказано в заяві від 19 лютого 2016 року та передбачено чинним законодавством.

До того ж, з наданого позивачем листа від 18 квітня 2017 року за № 7-16-186/72-17 встановлено, що ОСОБА_3 21 лютого 2017 року була на прийомі у відділі судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із питанням щодо звернення із заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року щодо повернення її неповнолітнього сина з території Республіки Білорусь до України, та оформлення зазначеної заяви, яку разом з доданими до неї документами було направлено до Міністерства юстиції України листом від 10 березня 2017 року за вих. № 7-16-186/72-17.

З урахуванням вищенаведеного, відповідачами не доведено, що позивач ОСОБА_3 не займається батьківськими обов'язками відносно свого сина, та відповідачами не наведено жодного факту, які становлять об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме: не встановлено фактів ухилення від забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання, та не зазначено, яким чином вивезення дитини за межі України іншою особою - ОСОБА_4 та неповернення ним дитини у визначений строк свідчить про ухилення з її боку від виконання обов'язків щодо забезпечення дитині необхідних умов життя, навчання та виховання.

Суд не бере до уваги доводи відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області, викладеніу відзиві на позовну заяву, щодо порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 289 КУпАП, оскільки з матеріалів справи встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення було складено відповідачем Шахвердієвою Л.Г. 30 серпня 2018 року, позовну заяву подано позивачем до суду 06 вересня 2018 року, уточнену позовну заяву подано 29 жовтня 2018 року. Тобто позивачем дотримано десятиденний строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово посилався на те, що провадження у справах про адміністративне правопорушення за гарантіями може прирівнюватися з кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 39 рішення «Лучанінова проти України» від 09.09.2011 року (заява №16347/02), п. 1 резолютивної частини рішення «Швидка проти України» від 30.10.2014 року (заява №17888/12), обґрунтовуючи їх, зокрема, як характером законодавчого положення, яке порушувалося (КУпАП), так і профілактичною та каральною метою стягнень, передбачених цим положенням.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови, не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП, не було надано суду матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено що інспектор ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієва Л.Г., розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, та складаючи по цій справі постанову, перевищила надані їй повноваження, що є підставою для скасування вказаної постанови. Крім того, при ухваленні постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Доказів, які б об'єктивно вказували на вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б їх обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП складена з порушенням норм ст. 222 КУпАП, оскільки органи Національної поліції не мають права розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 184 КУпАП. До того ж, постанова не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а також про те, що оскаржувана постанова складена інспектором поліції з перевищенням наданих повноважень, тому дана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Згідно ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 1 ст. 184, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, інспектора ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієвої Л.Г. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії ГО № 345995 по справі про адміністративне правопорушення від 30 серпня 2018 року, винесену інспектором ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області капітаном поліції Шахвердієвою Л.Г., якою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 - закрити.

Місце реєстрації позивача ОСОБА_3: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1.

Місцезнаходження відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Нахімова, 86.

Місцезнаходження відповідача - інспектора ювенальної поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Шахвердієвої Л.Г.: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Садова, 149.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Медінцева