Справа № 360/103/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/103/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Тихонова І.В.

при секретарі судового засідання: Солошенка П.В.

за участю:

представника позивача: Ганзій С.В. (довіреність від 06.09.2018 № 6266/9/12-32-10-00-

29);

представника відповідача: Чернобай С.С (ордер № 058328 від 28.01.2019, договір

№ 2201/19 від 22.01.2019).,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Луганській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів в рахунок погашення податкової заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДФС у Луганській області( далі - позивач, ГУ ДФС у Луганській області) відповідно до якої позивач просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_3.) кошти в рахунок погашення податкової заборгованості у сумі 35551,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на 06.12.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 допустив податкову заборгованість по орендній платі з фізичних осіб у сумі 35 551,67 грн, нараховано у зв'язку з несплатою самостійно визначеного відповідачем в податкових деклараціях з плати за землю за період 31.12.2015 по 30.01.2017 рік грошового зобов'язання.

ГУ ДФС у Луганській області з метою погашення податкового боргу відповідно до ст. 59 Податкового кодексу України надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» № 111-23 від 10.02.2016, яка надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення, однак сума податкового боргу відповідачем не сплачена.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути кошти з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в рахунок погашення податкової заборгованості у сумі 35551,67грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на адміністративний позов (арк. спр. 48-49).

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що відповідно до ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національне безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 рок № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на які: розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України: переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

Згідно до частини 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053 від 30.10.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

09.02.2015 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визначене не чиним.

У відповідності до договорів оренди земельних ділянок, відповідач здійснював свою діяльність в зоні проведення АТО, відповідно до Переліку Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015.

Таким чином, вважає що на відповідача поширюється дія Закону № 1669, який є спеціальним законом у правовідносинах щодо оренди земельних ділянок державної та комунальної власності, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України, приписами ст. 6 Закону №1669 є нормами прямої дії.

На підставі вищезазначеного вважає, що відповідача звільнено від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності за період з 30.12.2015 року по 07.06.2016 року в сумі 15737,17грн. в силу прямої вказівки ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Просив у задоволенні позивних вимог відмовити частково.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79,90 КАС України, суд дійшов наступного.

Ухвалою суду від 08.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (арк. спр. 1-3).

У судовому засіданні 28.01.2019 відкладено розгляд справи на 18.02.2019 у зв'язку з неявкою відповідача.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрована як фізичної особи-підприємця Лисичанською міською радою Луганської області, за № НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, перебуває на податковому обліку в Новоайдарському відділенні Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (арк. спр. 30-38).

Станом на 06.12.2018 відповідач має податкову заборгованість по орендній платі з фізичних осіб у сумі 35 551,67 грн, яка нарахована у зв'язку з несплатою грошового зобов'язання, самостійно визначеного відповідачем в податкових деклараціях з плати за землю за 2015 рік:

- за листопад по строку сплати 30.12.2015 у сумі - 2627,76 грн;

- за грудень по строку сплати 30.01.2016 у сумі - 2627,76 грн;

Нарахована у зв'язку з несплатою грошового зобов'язання, самостійно визначеного відповідачем в податкових деклараціях з плати за землю за 2016 рік:

- за січень по строку сплати 01.03.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за лютий по строку сплати 30.03.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за березень по строку сплати 30.04.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за квітень по строку сплати 30.05.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за травень по строку сплати 30.06.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за червень по строку сплати 30.07.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за липень по строку сплати 30.08.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за серпень по строку сплати 30.09.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за вересень по строку сплати 30.10.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за жовтень по строку сплати 30.11.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за листопад по строку сплати 30.12.2016 у сумі - 2524,68 грн;

- за грудень по строку сплати 30.01.2017 у сумі - 2524,68 грн.

Контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 10.02.2016 за № 111-23 на суму 28904,25 грн, яку надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 19).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 ПКУ, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з ч.3 ст.11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон № 1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі "Луганська область" пункт "Райони" під номером 9, зокрема, зазначено: Новоайдарський район, с. Чабанівка (Чабанівська сільська рада).

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі "Луганська область" пункт "Райони" під номером 9, зокрема, зазначено: Новоайдарський район, с. Чабанівка (Чабанівська сільська рада).

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність:

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція";

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053".

Таким чином, Новоайдарський район, с. Чабанівка (Чабанівська сільська рада) є населеним пунктом, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користується правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до ст.6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" тексти статей 6 і 7 викладено в такій редакції:

"Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону";

"Скасувати суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" Новоайдарський район, с. Чабанівка (Чабанівська сільська рада) не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Зазначена підстава відносно позивача була встановлена судом при розгляді даної справи, тому наявним є висновок про те, що в силу Закону №1669 Позивача протягом часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 було звільнено від сплати орендної плати за землю в Луганська обл., Новоайдарський район, с. Чабанівка (Чабанівська сільська рада).

Спеціальний закон, який регулює спірні правовідносини, є саме Закон №1669, у зв'язку з чим є безпідставним посилання відповідача на те, що спірні правовідносини повинні регулюватись лише нормами ПК України, до якого не вносились зміни щодо справляння податків та відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 56.21 ст.56 ПК України, у разі, коли норма Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що норми Закону № 1669-VII та Податкового кодексу України є суперечливими, податковий орган, отримавши від Позивача податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 та 2016 роки, керуючись пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, мав застосувати законодавство, більш сприятливе для платника податків, та погодитися з тим, що платник податків у період часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 був звільнений від плати за земельні ділянки, розташовані на території проведення АТО, тобто застосувати положення статті 6 Закону № 1669-VII.

На користь такої позиції свідчить й судова практика Європейського Суду з прав людини, якою згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України має керуватися суд при вирішенні справи, застосовуючи принцип верховенства права.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі "Сєрков проти України", заява

№ 39766/05, пар. 33, 41, 42, 43, 44 рішення від 07.07.2011 зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення пункту 1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v.) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999).

Суд також зазначає, що можливість таких різних тлумачень одних і тих самих положень законодавства головним чином була спричинена неналежним станом національного законодавства з цього питання. Правила, які було закріплено в Указі Президента та в Законі № 1669-VII, надавали необґрунтовану свободу вибору щодо тлумачення того, яким чином вони можуть співвідноситись, а також розуміння чіткої сфери їх застосування та значення їх вимог.

Відповідно, на думку Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону".

У цьому контексті Суд не може не брати до уваги вимоги статті 4.4.1 Закону про погашення зобов'язань платників податків, який передбачає, що у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податків, що призвело до стягнення ПДВ із заявника (див. також рішення у справі "Щокін проти України" (Shchokin v.), заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 57, від 14 жовтня 2010 року).

Вищезазначені міркування є достатніми, щоб надати Суду можливість дійти висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним у контексті статті 1 Першого протоколу. Відповідно, Суд постановляє, що було порушення цього положення.

Отже, задекларовані в деклараціях позивача самостійно визначеного грошового зобов'язання з плати за землю протягом періоду з 01.01.2015 по 07.06.2016 відповідають вимогам Закону № 1669 і свідчать про реалізацію Позивачем зазначеного права.

Оскільки періоди частково включають в себе періоди звільнення позивача від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності згідно вказаних нормативно-правових актів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме:

- основний борг за період з 08.06.2016 по 31.12.2016 складає 17083,76 грн, з яких:

за червень 2016 року (08.06.2016-30.06.2016 - 23 дні) - 1935,59 грн (2524,68грн.-сума грошового зобов'язання/30днів червень = 84.16грн * 23 =1935,68грн.

за липень-грудень 2016 року (2524,68*6 місяців) = 15148,08 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог Позивача, а саме про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 кошти в рахунок погашення податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 17083,76 грн (сімнадцять тисяч вісімдесят три гривні 76 коп.), що виникла за період з 08.06.2016 по 30.01.2017.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 139 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДФС у Луганській області (, 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) про стягнення коштів в рахунок погашення податкової заборгованості 35 551,67 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) кошти в рахунок погашення податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 17083,76 грн (сімнадцять тисяч вісімдесят три гривні 76 коп.), що виникла за період з 08.06.2016 по 30.01.2017.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу по орендній платі з фізичних осіб за період з 31.12.2015 по 07.06.2016 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22.02.2019.

Суддя І.В. Тихонов