Справа № 0440/5806/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5806/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді : Дурасової Ю.В.,
суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,
секретар судового засідання: Комар Н.В.
за участю: представників позивача: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

представника відповідача: Зінченка Сергія Олександровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 (головуючий суддя Жукова Є.О., повний текст рішення складено 12.11.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відповідача Міністерства оборони України, третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог га предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправної відповіді Міністерства оборони України, зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до відповідача Міністерства оборони України, третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог га предмет спору Дніпропетровський обласний військовий комісаріат; третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправної відповіді Міністерства оборони України, зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу. Просив визнати протиправною відповідь відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення відповідачем у місячний строк після надходження документів про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 675 від 25.12.2013 року та зобов`язати відповідача призначити і виплачувати позивачу зазначену грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Позов обґрунтовано тим, що позивач у 1984-1986 рр. проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР. Під час проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан, 10.02.1986 р. отримав поранення. Лікування проходив у військовій частині НОМЕР_2 з 10.02.1986 р. по 18.02.1986 рр., відповідно до архівної довідки з Військової частини НОМЕР_2 №С-258 від 28.01.1994 р. та довідки №44 від 15.03.1994 р., внаслідок чого отримав інвалідність ІІІ групи.

У березні 2018 року позивач звернувся з заявою до Військового комісаріату Центрально-Міського районного комісаріату щодо направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

27.03.2018 р. отримав лист від Дніпропетровського обласного військового комісаріату вих.№7/10805/7, в тексті якого було зазначено, що йому необхідно надати на адресу Комісії Міністерства оборони України довідку щодо отримання компенсійних сум у разі встановлення інвалідності через Національну акціонерну страхову компанію «Оранта». При цьому, позивач зазначає, що в довідці від 21.05.2018 р. вказано, що ОСОБА_3 , страхові виплати, відповідно до умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 19.08.1992 р. №488, виплата по державному обов`язковому особистому страхуванню не здійснювалися.

У липні 2018 р. позивач отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018 р., в якій зазначено, що витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. При цьому, у зазначеному вище витязі із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №60 від 15.06.2018 р., як зазначає позивач, комісія Міністерства оборони України посилається на те, що ОСОБА_3 проходив службу в Прикордонних військах.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України у формі витягу з протоколу від 15.06.2018 року №60 та зобов`язано призначити і виплачувати позивачу зазначену грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки позивач проходив службу у Збройних силах СРСР, в подальшому Міністерство оборони України стало його правонаступником, то обов`язком Міністерства оборони України та військових комісаріатів в даних правовідносинах є розгляд питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі, встановленому ст. 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності 20.06.1994 року, на час встановлення інвалідності позивачу нормами законодавства не було передбачено виплату одноразової грошової допомоги, а було передбачено Державне обов`язкове страхування. 02.06.2015 року позивачу безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності. Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, коли позивачу проводилися повторні огляди, та чому позовні вимоги задоволені станом на 02.06.2015 року, а не на момент попередніх оглядів чи на момент введення виплати одноразової грошової допомоги. Вважає, що позивач звернувся до військкомату з пропуском встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» строку.

Позивачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що має право, гарантоване державою, на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яке виникло на підставі встановленого причино-наслідкового зв`язку між захворюванням та несенням військової служби, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК до довідки Сер. МСЕ № 067653 Серія 2-18 АЖ від 13.06.1994 р., безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності 02.06.2015 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволення позовних вимог в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представники позивача проти апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили (кожен окремо) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 05.11.1984 по 15.11.1986 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 та довідкою Центрально-Міського районного військового комісаріату від 25.07.2018 №174. Під час проходження служби на території Демократичної республіки Афганістан 10 лютого 1986 р. позивач отримав поранення, що підтверджується архівною довідкою від 28.01.1994 р. №С-258. Довідкою Військового комісара Центрально-Міського районного військового комісаріату від 15.03.1994 р. №44, підтверджується факт того, що, ОСОБА_3 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Військової частини НОМЕР_2 з 10.02.1986 р. по 18.02.1986 р. В довідці від 15.03.1994 р. №44 зазначений діагноз: контузія, струс головного мозку з незначними клінічними проявами. Вперше встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності 20.06.1994 р., безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності 02.06.2015 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», норми Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином норми Конституції України захищають громадян які мають право на соціальний захист, зокрема, у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено заборону обмежень прав військовослужбовців, та зазначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2).

Зазначена норма свідчить про демократичний, європейський підхід до прав та захисту прав людини, зокрема прав військовослужбовців.

Пунктом 1 ч.1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, така виплата гарантована державою і ніхто не може позбавити особу права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.6 ч.2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Вказана норма забезпечує гарантії військовослужбовцям на одержання одноразової грошової допомоги, в разі набуття ними інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності при виконанні обов`язків військової служби.

Матеріали справи підтверджено, що позивач набув інвалідність саме при виконанні обов`язків військової служби. Отже, на нього розповсюджуються гарантії передбачені вищезазначеними нормами.

Слід зазначити, що згідно із частиною 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на:

- військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

При цьому, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі - Порядок № 975).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності 20.06.1994 р., інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності 02.06.2015 року.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи (підпункт 1 пункту 6 Порядку).

Абзацом 6 пункту 11 Порядку № 975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у пункті 11 Порядку № 975.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

При цьому, відповідно до п.1 Умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. №488 (які втратили чинність 25.12.2013 р.), проте були чинними на момент отримання інвалідності позивачем, державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, повинно було проводитись Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Міністерству транспорту та зв`язку Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до п.2-4 наведених Умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. №488, страхові платежі з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, включаючи витрати Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на його проведення в розмірі 6 процентів загальної суми цих платежів, повинні були перераховуватись страхувальниками на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.

Також, п.7 зазначених вище Умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. №488, що вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» протягом 3-х років з дня настання страхової події.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач під час проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан 10.02.1986 року отримав поранення, внаслідок чого у подальшому 20.06.1994 року була встановлена інвалідність ІІІ групи.

Згідно з Витягом із акту огляду у МСЕК Серія 2-18 АЖ №067653, зазначена причина інвалідності - контузія отримана при виконанні обов`язків військової служби.

У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивач в березні 2018 р. звернувся із заявою до Військового комісаріату Центрально-Міського районного комісаріату щодо направлення документів до Департаменту фінансів Міністерства України для виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, з пакетом відповідних документів.

Однак, Листом від 27.03.2018 №7/10805/7 Військовий комісар Центрально-Міського РВК повідомив позивача, що інвалідність відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії серії 2-18 АЖ № 067653 встановлено первинно 13 червня 1994 року. На час встановлення інвалідності діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців. Виплата страхових сум здійснювалася Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» у порядку, визначеному умовами державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних», призваних на збори, і порядку виплат їм, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. № 488 (а.с. 37).

Матеріали справи містять відомості щодо виплат по державному обов`язковому особистому страхуванню, які здійснені Дніпропетровською обласною дирекцією ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відносно ОСОБА_3 .

Так, Листом від 21.05.2018 р. №0490-06-18/274 Дніпропетровська обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила ОСОБА_3 про те, що страхові виплати відповідно до умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори і порядку виплат їм та їх сімей, страхових сум, затверджених Постановою КМУ від 19.08.1992 р. №488, - виплата по державному обов`язковому особистому страхуванню не здійснювалась (а.с. 38).

Матеріали справи містить Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.06.2018 р. №60, в якому зазначено, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою (а.с. 39).

Підставою для відмови в призначені одноразової грошової допомоги позивачу стало те, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.

При цьому зазначено, що згідно з пунктом 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та п. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, то, витрати, пов`язанні з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в тексті рішення відповідача від 15.06.2018 №60 відсутні будь-які посилання на порушення позивачем строку звернення за одноразовою грошовою допомогою.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме на Міністерство оборони України та інші повноважні органи, визначені п.1 Умов Державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори порядку виплати їм та їх сімей, страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 19.08.1992 р. №488, покладався обов`язок щодо здійснення обов`язкового особистого страхування позивача за рахунок коштів державного бюджету у Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА», як і обов`язок здійснювати страхові платежі з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців, військовозобов`язаних, призваних на збори щомісячно до 25 числа в розмірі 1/12 частини річної суми.

При цьому, відповідно до норм законодавства України, чинних у тому числі, на момент проходження військової служби позивачем та встановлення інвалідності, на позивача не покладалося жодного обов`язку щодо контролю за страхувальниками з приводу належного виконання ними своїх обов`язків зі страхування та перерахування страхових внесків до Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА».

Водночас слід зазначити, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, позивач перебував на обліку в установі Міністерства, звідки його і було звільнено.

Відтак, обов`язком Міністерства оборони України та військових комісаріатів в даних правовідносинах є розгляд питань щодо як призначення, так і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Матеріалами справи підтверджено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, передбачене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виникло у позивача на підставі встановленого причино-наслідкового зв`язку між захворюванням та несенням військової служби, що підтверджується витягом із акту огляду у МСЕК до довідки Сер. МСЕ №067653 Серія 2-18 АЖ від 13.06.1994 р, тобто з первинної дати огляду, а саме: з 13.06.1994 р., та встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок отриманої контузії при виконанні службових обов`язків.

Проте право, яке гарантоване державою та передбачено і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - реалізовано позивачем не було. При цьому позивач бажає реалізувати зазначене право.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів, які б спростовували заявлені позивачем вимоги щодо його права на одержання одноразової грошової допомоги - таких доказів відповідачем не надано.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.05.2018 року справа №729/426/17, від 02.11.2018 року справа № 825/1558/18.

По суті рішення суду першої інстанції є правильним, оскільки захищає гарантовані державою права військовослужбовця, що одержав поранення при виконанні військових обов`язків під час проходження військової служби.

При цьому, питання що стосуються нерозуміння відповідачем рішення можуть бути вирішенні шляхом роз`яснення рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи та характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

У зв`язку з знаходженням головуючого судді у відрядженні у період з 07.02.2019 по 09.02.2019 та у період з 11.02.2019 по 12.02.2019 повний текст рішення складено 15.02.2019.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 06.02.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 06.02.2019.
В повному обсязі постанова виготовлена 15.02.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов