Справа № 1540/3941/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3941/18
П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - Мандрик В.В. та представника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - Прокопович І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не підготовки та неподання передбачених діючим законодавством відповідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії за вислугу років; зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області передбачені діючим законодавством документи ОСОБА_2, для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року за №3-1; визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути документи про призначення пенсії ОСОБА_2 та призначити з 01.10.2017 року пенсію за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 з урахуванням вислуги років, розрахованої відповідно до Закону №2262 та Постанови №393 від 17.07.1992 року у кількості 28 років 11 місяців 21 день, займаної посади та спеціального звання.

В обґрунтування позову зазначалось, що до загальної вислуги років не зараховано час навчання у цивільному вищому навчальному закладі із розрахунку 1 рік навчання 6 місяців служби, що становить 2 роки 4 місяці 11 днів, а тому загальна вислуга років полковника поліції ОСОБА_2 становить 28 років 11 місяців 21 день, що надає право відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на отримання пенсії за вислугу років

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2, полковник поліції, працював на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

30.09.2017 року був звільнений з займаної посади відповідно до п.7 (за власним бажанням) частини 1, статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно з витягом з Наказу ДВБ НПУ №236 О/С від 27.09.2017 року, вислуга років полковника поліції ОСОБА_2 на день звільнення становила:

- у календарному обчисленні становить 20 років 01 місяць 29 днів;

- на пільгових умовах - 06 років 05 місяців 12 днів.

23.04.2018 року позивач звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою про підготовку та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області пакету документів для призначення пенсії за вислугу років.

Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №Т- 748/42-01/0418 від 22 травня 2018 року, позивачу було повідомлено про відсутність підстав для направлення матеріалів для призначення пенсії за вислугу років.

23 квітня 2018 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1642/Т-11 від 06 липня 2018 року, позивача було повідомлено, який пакет документів необхідно надати для призначення пенсії та який орган повинен надати такий пакет документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на день про звільнення позивача за власним бажанням, календарна вислуга становила 20 років 1 місяць 29 днів, тобто менше встановлених законодавством, тому позивач не набув права на пенсію за вислугу років.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Так, положеннями пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон) передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Статтею 17-1 та 17-2 Закону передбачено, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом та посилається на Постанову Кабінетом Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року, якою встановлюється зазначений порядок (статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), а також встановлено перелік документів, які підтверджують окремі періоди служби, як правило, за послужним списком особової справи особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Порядок) визначено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у відповідності до п.3-в до вислуги років для призначення пенсі особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця.

З матеріалів справи вбачається, що в період з липня 1997 року по червень 2010 року позивач проходив службу на оперативних посадах в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, що надає підстави згідно «Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 листопада 2007 року №431, який має статус нормативно-правового акту та є діючим, зараховувати кожен рік служби виходячи із розрахунку один рік за півтора, отже загальна вислуга років з урахуванням вище зазначеного складає 26 років 7 місяців 10 днів (при мінімально необхідній вислуги 23 роки), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями послужного списку ОСОБА_2 та Наказу ДВБ НПУ №236 О/С від 27 вересня 2017 року.

Тотожне обчислення стажу роботи на оперативних посадах в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ міститься у пункті 4.1.6. Постанови Верховної ради України № 3720-ХІІ від 16 грудня 1993 року, якою було затверджено Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України та яка була чинною на час проходження служби на посадах в підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ ОСОБА_2 та встановлює обчислення стажу з розрахунку 1,5 роки за кожен рік служби.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вислуга років з відповідним коефіцієнтом є періодом, який суттєво впливає на календарний стаж який та є підставою для нарахування пільгової пенсії.

Також слід зазначити, що положеннями «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393 не встановлено залежності набуття права на пенсію за вислугою років, від наявності календарної вислуги. Крім того, вказані положення не мають виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а можуть впливати лише на її розмір.

При цьому суд наголошує, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані із реалізацією права на соціальний захист, і сформував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, податковій міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань (на даний час ДКВС України), тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002, необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що така служба пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Крім того, слід наголосити, що виключ но органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмо ву у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону, натомість на Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України покладено функції що до підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не підготовки та неподання документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років; зобов'язання Департамента внутрішньої безпеки Національної поліції України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області передбачені діючим законодавством документи зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути документи про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки пенсійним органом не було отримано документів від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про призначення позивачу пенсії, тобто фактично питання щодо призначення пенсії позивачу пенсійним органом не розглядалось та не вирішувалось.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти по справі постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не підготовки та неподання передбачених діючим законодавством відповідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області передбачені діючим законодавством документи ОСОБА_2, для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 30 січня 2007 року за №3-1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути документи про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги років з відповідним застосування коефіцієнту у період перебування ним на посадах в органах боротьби з організованою злочинністю.

В решті позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 21 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.