Справа № 140/38/19
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року ЛуцькСправа № 140/38/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про скасування податкових вимог,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (надалі ГУ ДФС у Хмельницькій області, відповідач) про скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 07.05.2018 року №Ф-4650-17У та від 07.11.2018 року №Ф-4650-17У

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та одночасно, він є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, а тому звільняється від сплати єдиного соціального внеску. Позивач стверджує, що винесення щодо нього оскаржуваних податкових вимог є безпідставним, за таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Позивач в судове засідання не прибув.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. У відзиві на позовну заяву вказав, що проти задоволення адміністративного позову заперечує. Окремо зазначив, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати єдиного внеску за наявності двох умов: якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Тобто критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком. Водночас фізичні особи-підприємці, яким пенсія призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не є пенсіонерами за віком і повинні нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Головному управлінні ДФС у Хмельницькій області.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 та довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №0942510, посвідчення серії Є №061817 позивач отримує пенсію за вислугу років та є інвалідом 3 групи довічно і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

07.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області у відношенні позивача сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У, в якій зазначено що станом на 02.08.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 8 793,18 грн.

05.09.2018 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57145790 про стягнення заборгованості на виконання вимоги №Ф-4650-17-У від 07.05.2018 року.

07.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області у відношенні позивача сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4650-17-У, в якій зазначено що станом на 29.11.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 22 372,02 грн.

10.12.2018 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57889034 про стягнення заборгованості на виконання вимоги №Ф-4650-17-У від 07.11.2018 року.

20.12.2018 року позивач звернувся із заявою до старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості за вимогами ГУ ДФС у Хмельницькій області. В той же день ОСОБА_1 ознайомився із вказаними документами і дізнався про оскаржувані вимоги.

Не погоджуючись з вказаними вимогами, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

При вирішенні даного публічно-правового спору суд враховує положення таких нормативно-правових актів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Стаття 4 цього Закону визначає платників єдиного внеску, згідно з пунктом 4 частини перщої якої платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частина четверта статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Отже, законом передбачено три різних умови, наявність однієї з яких дає пільги особам щодо сплати єдиного внеску.

Матеріали справи свідчать, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та має третю групу інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2, довідкою МСЕК №0942510 та посвідченням інваліда війни.

Таким чином, в силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ФОП ОСОБА_1 звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування та не має обов'язку щодо його сплати.

Щодо доводів відповідача про те, що фізичні особи-підприємці, яким пенсія призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не є пенсіонерами за віком і повинні нараховувати та сплачувати єдиний внесок, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 року (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років 28.08.2009 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «;Про державну службу», «;Про Національний банк України», «;Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про прокуратуру» та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що особи, яким пенсії призначені зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, який отримує пенсію та має третю групу інвалідності звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте не позбавлений права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Згідно з частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (частини 1, 2 статті 77 КАС України)

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірності оскаржуваних вимог.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних вимог діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Отже, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність вимог від 07.05.2018 року №Ф-4650-17У та від 07.11.2018 року №Ф-4650-17У, які слід визнати протиправними та скасувати.

21.02.2019 року за вх. №2597/19 позивачем подано клопотання про відшкодування витрат на послуги адвоката, вартість яких складає 3 800 грн.

Питання судових витрат під час розгляду та вирішення адміністративної справи регламентовано статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС встановлено, що до витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу. Позивачем надано договір про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт про 3 800 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України та п. 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 року, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Таким чином, підтвердженням сплати суми гонорару по вищевказаному договору повинно бути копія довідки ДФС про взяття на облік адвоката як платника податків, виписка з банківського рахунку про зарахування коштів та відображення отриманих коштів в Книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Оскільки позивачем не надано вищевказаних письмових доказів, а представлені не підтверджують фактичних витрат на правову допомогу, а відтак стягнення понесених витрат на правову допомогу в сумі 3 800 грн. до задоволення не підлягають

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 07.05.2018 року №Ф-4650-17У та від 07.11.2018 року №Ф-4650-17У.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Відповідач Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, буд. 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29001, ідентифікаційний код 39492190).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 26.02.2019 року.