Справа № 670/284/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року

Київ

справа №670/284/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14459/18, №К/9901/14460/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 670/284/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийняту 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Загороднюка А.Г., суддів: Полотнянка Ю.П., Драчук Т.О. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийняту 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Загороднюка А.Г., суддів: Полотнянка Ю.П., Драчук Т.О.,

та касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області, прийняту 02 липня 2016 року у складі судді Волкової О.М., постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийняту 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Загороднюка А.Г., суддів: Полотнянка Ю.П., Драчук Т.О. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду, прийняту 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Загороднюка А.Г., суддів: Полотнянка Ю.П., Драчук Т.О.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом до Нетечинецької сільської Ради Віньковецького району Хмельницької області, у якому із збільшенням позовних вимог просила визнати недійсним та скасувати рішення Нетечинецької сільської ради від 18 травня 2015 року № 7-42/15, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6, а також скасувати рішення Нетечинецької сільської ради від 30 вересня 2014 року № 3-34/2014 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 на території Нетечинецької сільської ради, та стягнути із відповідача на її користь 5000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що рішення Нетечинецької сільської Ради, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_6, є незаконним, оскільки проект землеустрою земельної ділянки виготовлений з порушенням, так як не проведено погодження меж із суміжними землекористувачами, інтереси яких позивач представляє за дорученням, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, відповідачем було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 на 0,1805 га, що стало результатом самозахвату земельної ділянки ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 0,0105 га. ОСОБА_7 було затверджено документацію, згідно якої йому незаконно відійшло приміщення кухні-сараю з господарства АДРЕСА_1 та спільна криниця.

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року скасовано постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Нетеничецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області №3-34/2014 від 30 вересня 2014 року та закрито провадження в цій частині.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивач вже звертався з аналогічними вимогами до суду та є рішення по суті спору, яке набрало законної сили.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року скасовано постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області від 18 травня 2015 року № 7-42/2015. Прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційних скаргах заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд, переглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами судові рішення, дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, такий висновок не можна визнати правильним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».>

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; в редакції, що діяла на час розгляду справи) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 17 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності рішень місцевої ради про затвердження проекту землеустрою, технічної документації із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність.

Суд зазначає, що разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

За правилами абзацу першого частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

При цьому за змістом абзацу другого цієї ж процесуальної норми порушення правил юрисдикції адміністративних судів є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 02 липня 2016 року, постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року скасувати.

Провадження в справі № 670/284/16-а за позовом ОСОБА_2 до Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області про скасування незаконних рішень, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії, закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду