Справа № 1740/2280/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/59/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року, ухвалене суддею Махаринець Д.Є. у м. Рівне у справі № 1740/2280/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.02.2018 року № 29753-50 про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості за 2017 рік на загальну суму 7 224 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка є сільськогосподарським товаровиробником і використовує об'єкти нежитлової нерухомості безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а згідно з абзацом «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в цьому випадку об'єкти нежитлової нерухомості не є об'єктами оподаткування.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № 29753/50 від 22.02.2018 року.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, яке просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що позивачка не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України, а тому не може бути звільнена від обов'язку сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі абзацу «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 належить на праві власності об'єкт нерухомого майна - будівля, 2-х рядний телятник, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 752,5 кв. м.

Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на цю будівлю.

22 лютого 2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від № 29753-50 про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, по об'єктах нежитлової нерухомості за 2017 рік на загальну суму 7 224,00 грн.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі - Закон № 71-VIII), запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 січня 2017 року Моквинською сільською радою прийнято рішення про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки № 101, яким встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів нежитлової нерухомості для фізичних і юридичних осіб у розмірі 0,3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Абзац «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України, на який посилається позивач як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення, встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Більше того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив'язку або до статусу суб'єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб'єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).

При цьому у абзаці «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавцем використано правову конструкцію, яка передбачає одночасно дві умови для звільнення об'єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а саме: 1) суб'єкт, який володіє об'єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником 2) об'єкт нерухомості (будівля, споруда) повинен використовуватись безпосередньо у сільськогосподарській діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Відповідно до статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до визначення, яке міститься в пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України. сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Станом на час нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки Податковий кодекс України визначав сільськогосподарського товаровиробника як юридичну особу незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання.

Відповідач заперечив наявність зареєстрованої позивачкою юридичної особи, яка зокрема, займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання, а позивачка з використанням наданого їй Кодексом адміністративного судочинства України права подання доказів для доведення своєї правоти не довела наявність статусу сільськогосподарського товаровиробника як юридичної особи незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо стимулювання утворення та діяльності сімейних фермерських господарств» від 10.07.2018 року № 2497-VIII підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 доповнено словами «або фізична особа - підприємець». Тобто з моменту набрання чинності цим Законом, законодавець надає статус сільськогосподарського товаровиробника і фізичним особам-підприємцям, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснюють операції з її постачання. Проте, позивачка в ході розгляду її справи не довела наявність за нею і статусу фізичної особи-підприємця, який займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання.

Посилання суду першої інстанції на Закон України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» є недоцільним, так як правове регулювання суспільних відносин визначене цим Законом вичерпалось, оскільки Закон визначав основні засади державної політики на період реформування сільського господарства протягом 2001-2004 років.

Таким чином, на підставі наведеного можна зробити висновок, що позивачка не відповідає вимогам, які ставляться до суб'єкта-власника нежитлової нерухомості, для звільнення її від податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, об'єкт нерухомості - будівля, 2-х рядний телятник, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 752,5 кв. м. використовується для здійснення сільськогосподарської діяльності про що свідчать: довідка Моквинської сільської ради Березнівського району Рівненської області від 09.07.2018 року № 1098 (а.с. 33), довідка ТзОВ «М'ясний дім «Три Копці» (а.с. 39), реєстраційні свідоцтва на товарну свиню (а.с. 40-41), ветеринарне свідоцтво (а.с. 42).

Однак, лише використання об'єктів нерухомості для здійснення сільськогосподарської діяльності не дає підстави згідно з абзацом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України власнику таких об'єктів для звільнення їх від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Власник таких об'єктів одночасно повинен бути в статусі сільськогосподарського товаровиробника.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про звільнення об'єктів нерухомості, які перебувають у власності позивачки від оподаткування податком на нерухоме майно на одній лише підставі - використання таких об'єктів для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Схожу правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 15 травня 2018 року в справі № 806/2676/17.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального права, а отже помилково задоволено адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року в справі № 1740/2280/18 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Постанову виготовлено 22.02.2019 року