Справа № 804/1840/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/1840/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. в адміністративній справі №804/1840/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національна поліція України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 31.07.2014 №300 о/с;

- поновити позивача на службі у поліції та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до ст. 313 КАС України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявним в матеріалах справи, ОСОБА_1 у період з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ у Гірницькому районному відділі Макіївського МВ ГУ МВС України в Донецькій області на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Гірницького районного відділу Макіївського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 28.07.2014 року №1396 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького, Макіївського МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області, Єнакіївського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування «Сокіл», УБОЗ СБСМ «Грифон», ЛВ в аеропорту Донецьк ГУМВС області та покарання винних» на підставі порушення вимог ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, порушення присяги працівника органів внутрішніх справ України, пп. 1.2, 2.2, 4.1 (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, що виразилось у відмові прибути у важкий для країни час до м. Маріуполя, за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округу, наказано звільнити, у тому числі, слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Гірницького районного відділу Макіївського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_1.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 31.07.2014 року №300 о/с на підставі наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 28.07.2014 року №1396, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) з 31 липня 2014 року.

Підставою звільнення позивача із займаної посади слугувало невиконання ним усного наказу начальника Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області щодо прибуття до місця тимчасової дислокації для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем під час розгляду справи доведено правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Виходячи зі змісту встановлених судом обставин та наявних у справі доказів колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, з огляду на наступне.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч.3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, предметом оскарження у даній справі є наказ ГУ МВС в Донецькій області від 31.07.014 року № 300о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Позивач вказує, що про порушення своїх прав він дізнався після отримання останньої відповіді його адвокатом на адвокатський запит, який стосувався розміру грошового забезпечення позивача, а саме 09.02.2018 року, тому, саме, з цієї дати почався перебіг строку для звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права. Отже, звернувшись з цим позовом у березні 2017 року, місячний строк, передбачений нормами КАС України, він не пропустив.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі доводи неприйнятними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, витяг з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 31.07.2014 року № 300о/с про звільнення ОСОБА_1 представник позивача отримав у вересні 2017 року, про що також зазначає позивач у позовній заяві та не заперечувалось ним в судовому засіданні.

За загальним правилом, визначеним ст. 122 КАС України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.03.2009 року, прийнятого за наслідком розгляду заяви №20347/03 у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, тощо.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що перебіг строку для звернення до адміністративного суду у даному спорі розпочався ще у вересні 2018 року, натомість, адміністративний позову до суду першої інстанції було подано у березні 2017 року, що свідчить про пропуск установленого КАС України строку для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Окремо колегія суддів зазначає, що з дати звільнення - з 31.07.2014 року позивач не вчинив будь-яких дій з метою отримання інформації та документів щодо перебування його на службі в ОВС. Перебуваючи з 2014 року на території Дніпропетровської області, як внутрішньо переміщена особа, позивач, як зазначено ним у позові, сподівався, що з ним зв'яжеться керівництво відповідача з питань подальшого проходження служби. Наведене підтверджує, що протягом 2014 -2017рр. жодних дій, спрямованих на отримання інформації щодо проходження служби в ОВС, позивачем не вчинялось, отже, в отриманні такої інформації він не був зацікавлений.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які були об'єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 240, 243, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 р. в адміністративній справі №804/1840/18 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко