Справа № 160/117/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
22 лютого 2019 р.Справа №160/117/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Горбалінський В.В., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» про забезпечення позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування постанови та окремого пункту припису, -
Приватне акціонерне товариство «Електрозавод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого Ігоря Михайловича № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року про накладення на Приватне акціонерне товариство «Електрозавод» штрафу у розмірі 11 169 000,00 грн.;
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 припису № ДН-2142/262/АВ/П від 07.12.2018 року.
Ухвалою від 08.01.2019 року суддя відкрив провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
21.02.2019 року на адресу суду від Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:
- зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року до набрання законної сили рішення у адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» про забезпечення позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року та визнання протиправним та скасування пункту 1 припису № ДН-2142/262/АВ/П від 07.12.2018 року.
Представником позивача повідомлено, що постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року пред'явлена відповідачем до примусового виконання. Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документа, який оскаржуються у цій судовій справі, а саме - на підставі Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року.
Представник позивача зазначає, що такі обставини створили очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Представник позивача вважає, що існує реальна загроза того, що Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вживатимуться заходи, спрямовані на виконання оскаржуваної постанови, які можуть не лише істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, але й призвести до нового порушення його прав, для відновлення яких позивачу доведеться вчинити ряд дій. У позивача є достатні підстави вважати, що наклавши арешт на майно останнього, орган державної виконавчої служби розпочне процедуру звернення стягнення на таке майно. При цьому, у випадку задоволення позовних вимог у даній справі, позивачу доведеться докласти значних зусиль задля повернення з державного бюджету коштів, які були передані відповідачу за оскаржуваною постановою, правомірність якої є предметом спору у цій справі. Стверджує, що оскаржені рішення відповідача є очевидно протиправними.
Суд, вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, зазначає про таке.
Статтею 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Відповідно до положень статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з приписами частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 статті 151 КАС України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
З викладених в позовній заяві та заяві про забезпечення позову обставин суд встановив наступне.
Посадова особа Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області провела інспекційне відвідування Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» щодо додержання вимог законодавства про працю. За результатами цього інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю.
На підставі висновків цього акта відповідач 20.12.2018 року прийняв постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863, згідно з яких на ПАТ «Електрозавод» накладено штраф в загалній сумі 11 169 000,00 грн. за порушення вимог частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників, дана постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області пред'явлені стягувачем до примусового виконання.
Отже, в межах відкритого виконавчого провадження здійснюється примусове виконання постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року, яка є предметом судового оскарження у цій справі.
Згідно з пунктом 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2013 №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закон № № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п'ята статті 26).
Частиною сьомою цієї статті визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Суд враховує, що правомірність постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року перевіряється судом в цьому судовому провадженні. Сам по собі факт оскарження постанови про накладення штрафу в судовому порядку не зупинив її виконання.
Суд вважає, що стягнення штрафу в примусовому порядку на підставі оскаржуваної постанови до прийняття судом рішення може істотно ускладнити поновлення порушених прав позивача у разі задоволення адміністративного позову.
Оскільки доводи позивача про очевидну протиправність оскарженої постанови на стадії підготовчого провадження не підтверджено, суд здійснить оцінку таких за наслідками розгляду справи по суті. Обираючи вид забезпечення позову, суд дійшов висновку, що співмірним та ефективним буде зупинення стягнення на підставі виконавчих документів - постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року.
Враховуючи завдання адміністративного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а також враховуючи необхідність ефективного захисту позивачем своїх прав та відсутність порушення будь-яких прав відповідача вжиттям такого заходу забезпечення позову, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого клопотання. Тому заяву позивача про забезпечення позову слід задовольнити частково.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Заяву Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» про забезпечення адміністративного позову - задовольнити частково.
Забезпечити позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування постанови та окремого пункту припису.
Зупинити стягнення на підставі постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року до набрання законної сили рішення у адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» про забезпечення позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2142/262/АВ/ТД-ФС/863 від 20.12.2018 року та визнання протиправним та скасування пункту 1 припису № ДН-2142/262/АВ/П від 07.12.2018 року.
Ухвала підлягає негайному, обов'язковому виконанню шляхом направлення її державним органам для вжиття відповідних заходів згідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Пунктом 2 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасування забезпечення позову.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський