Справа № 400/1423/18
Суддя: Шаєнко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 400/1423/18
Провадження № 2-а/400/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Шаєнко Ю. В.

при секретарі - Фатьяновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Петрове Кіровоградської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням і охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Петрівському, Долинському, Новогородківському районах Кіровоградської області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням і охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Петрівському, Долинському, Новогородківському районах Кіровоградської області ОСОБА_2 29.10.2018 року було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.53-1 КУпАП, про накладення адміністративного стягнення, яку позивач вважає незаконною, тому просить скасувати вказану постанову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Позивач вказує на те, що 29.10.2018 року наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №743-ДK/1256/AO/10/01/-18 відповідачу доручено провести перевірку земельної ділянки площею 40 га, що розташована за межами смт.Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області. 29.10.2018 року відповідачем був складений акт обстеження земельної ділянки №743-ДК/1256/АО/10/01/-18, в якому зазначено, що проведено обстеження засіяної соняшником земельної ділянки, площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), розташованої за межами смт.Петрове Петрівської селишної ради Петрівського району Кіровоградської області. У вказаному акті також було зазначено, що вказана земельна ділянка відноситься до сільськогосподарського призначення, є державною формою власності, договір оренди, документи що підтверджують державну реєстрацію права оренди, власності чи права постійного користування відсутні. Крім того, 29.10.2017 року відповідачем був складений акт перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства за обєктом - земельної ділянки №743-ДК/828/АП/09/01/-18, яким встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), що розташована за межами смт.Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, засіяна соняшником. Використання земельної ділянки є самовільним зайняттям земельної ділянки та порушенням ст.ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

На підставі вищевказаних документів відповідачем 29.10.2018 року здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки позивачем на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, що складає 58564 гривні 01 копійка.

Таким чином, 29.10.2017 року відповідачем стосовно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення №743-ДК/0306/П/07/01/-18, з якого вбачається, що позивач 29.10.2018 року використовує на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області земельну ділянку загальною площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), без правовстановлюючих документів, а саме без укладеного та належним чином зареєстрованого договору оренди, чим заподіяв матеріальну шкоду в сумі 58564 гривні 01 копійка, що є порушенням ст.ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", за що передбачена відповідальність за ст.53-1 КУпАП та п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України.

29.10.2018 року відповідачем винесено постанову про накладення

адміністративного стягнення №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Позивач вважає вищевказані дії відповідача є протиправними, а виданий розрахунок розмірів заподіяної шкоди і винесена постанова підлягають скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, за самовільне зайнятгя земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування(оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ст.53-1 КУпАП України за самовільне зайняття земельної ділянки

передбачена адміністративна відповідальність. Об'єктом самовільного зайняття земельної ділянки є суспільні відносини у сфері володіння та користування земельними ділянками. Предметом цього правопорушення є земельні ділянки, які є на праві власності або користування у певних осіб. Земельна ділянка - це частина земної поверхні установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній є. Об'єктивна сторона полягає у здійсненні дій, які згідно із Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель",визначаються як самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до вищевказаного Закону у разі виявлення порушення земельного законодавства, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення та видає особі, яка його вчинила припис з вимогою усунути порушення земельного законодавства у 30-денний термін.

Використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації, згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки та передбачає притягнення посадових осіб підприємств, установ до адміністративної відповідальності на загальних підставах. Суб'єктом цього правопорушення є громадяни та посадові особи. Суб'єктивна сторона цього правопорушення є вина у формі умислу. Особа усвідомлює, що ділянка їй не належить або вона не має права нею користуватися (що встановлюється відповідним документом), але вчиняє дії, передбачені цією статтею.

Статтею 412 Цивільного кодексу У країни встановлено вичерпний перелік підстав, за яких право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Права та обов'язки постійних землекористувачів визначені чинним

земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені). Постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати. Земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією (мотивувальна частина рішення Конституційного суду України по справі №1-17/2005 від 22.09.2005 року). Згідно державного акту на право постійного користування землею серії КР №:05:000:0001 від 28.12.2001 року діду позивача ОСОБА_3, у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства надано земельну ділянку, загальною площею 40,0 га, що розташована на території Петрівської селищної ради Кіровоградської області.

22.04.2004 року дід позивачки ОСОБА_3 заснував фермерське

господарсгво "Зоря". Згідно статуту ФГ "Зоря" його членами є, позивач, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. В подальшому, до Статуту були внесені зміни і на даний час, засновником та керівником господарства є позивач.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про фермерське господарство", яка діяла

на час створення господарства, до складу майна фермерського господарства

(складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування,

матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права(в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Таким чином, після створення фермерського господарства "Зоря", земельна ділянка, загальною площею 40,0 га, що розташована на території Петрівської селищної ради Кіровоградської області, є майном і землею господарства. До сьогоднішнього дня ФГ "Зоря" користується вищевказаною земельною ділянкою та сплачує відповідні платежі за її користування, а тому притягнення позивача як фізичної особи до адміністративної відповідальності, є протиправним. Крім того, вищевказаний державний акт на сьогоднішній день є діючим, не скасованим та відсутні будь-які рішенця органів влади і місцевого самоврядування про припинення права користування вищевказаною земельною ділянкою.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд скасувати вказану постанову.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання ним судової повістки, причини неявки суду не повідомив, у відзиві на позовну заяву позов не визнав, вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення ним була складена правомірно, посилаючись на слідуюче.

Статтею 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель зокрема є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості грунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів. Відповідно до статей 4, 5 вищезазначеного закону, об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України, здійснює його центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг грунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок. Реалізація вищевикладених прав та обов'язків законодавчо закріплена за Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру. Так постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 року №482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» було внесено зміни до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», зокрема пункт 4 положення було доповнено підпунктом 251 . Відповідно до підпункту 251 пункту 4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) зокрема за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності. Вищезазначене свідчить, що забезпечення та реалізація держаного контролю, зокрема шляхом проведення перевірок, є прямим обов'язком Держгеокадастру, який визначений законодавством. І відповідно до пункту 7 Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 4 положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області», затвердженого Наказом Держгеокадастру від 17.11.2017 року №308 «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру», Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі: дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Відповідно до положення про «Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області» від 13.01.2017 року №11, управління з контролю за використанням та охороною земель є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, юрисдикція якого поширюється на територію Кіровоградської області. Пунктом 4 вищевказаного Положення передбачено, що управління відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.

На виконання, зокрема, вищезазначених повноважень Головним управлінням відповідно до вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, у зв'язку із наказом від 29.10.2018 року №743 ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності».

29 жовтня 2018 року державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Петрівському, Долинському Новгородківському районах ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області ОСОБА_2, проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області. В ході перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 40,0 га за межами населеного пункту смт.Петрове на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області використовується ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів. Земельна ділянка площею 40,0 га. Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується актом

проведення перевірки державним інспектором з контролю за використанням та

охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель ОСОБА_2, де виявлено, що форма власності даної земельної ділянки є державною, документи, які б підтверджували державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки не надано, тобто земельна ділянка використовувалася без правовстановлюючих документів. В результаті перевірки встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки (порушення статті 125 Земельного кодексу України), про що складено протокол про адміністративне правопорушення ( стаття 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки).

Пунктом "а" частини першої статті 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за порушення щодо самовільного зайняття земельних ділянок.

Відповідно до положень статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся 29.10.2018 року, за результатом було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №743-ДК/0302По/08/01/-18. Постанова про накладення адміністративного стягнення №743-ДК/0302По/08/01/-18 від 29.10.2018 року, складена державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_2, прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства та така, що не підлягає скасуванню.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії,які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.Порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, передбачений статтею 124 Земельного кодексу України. За частиною 1 зазначеної статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, - здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані у статті 126 Земельного кодексу України. Зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою - державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Таким чином, згідно з наведеними вимогами закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів на час винесення постанови №743-ДК/0302По/08/01/-18, свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Позивач без правовстановлюючих документів здійснював обробіток земельної ділянки на власний розсуд, не маючи на це правових підстав, що є порушенням ст.125 Земельного кодексу України. Слід зазначити, що адміністративний позов містить тільки загальні положення Земельного кодексу України та жодним чином не доводить наявність права позивача використовувати земельну ділянку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 Земельного кодексу України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Тому враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов слідуючих висновків.

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18 від 29 жовтня 2018 року, позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень, за те, що позивач використовує на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області земельну ділянку загальною площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), без правовстановлюючих документів, а саме без укладеного та належним чином зареєстрованого договору оренди, чим заподіяв матеріальну шкоду в сумі 58564 гривні 01 копійка, що є порушенням ст.ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", за що передбачена відповідальність за ст.53-1 КУпАП та п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України(а.с.15).

29.10.2018 року наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №743-ДK/1256/AO/10/01/-18 відповідачу доручено провести перевірку земельної ділянки площею 40 га, що розташована за межами смт.Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області. 29.10.2018 року відповідачем був складений акт обстеження земельної ділянки №743-ДК/1256/АО/10/01/-18, в якому зазначено, що проведено обстеження засіяної соняшником земельної ділянки, площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), розташованої за межами смт.Петрове Петрівської селишної ради Петрівського району Кіровоградської області. У вказаному акті також було зазначено, що вказана земельна ділянка відноситься до сільськогосподарського призначення, є державною формою власності, договір оренди, документи що підтверджують державну реєстрацію права оренди, власності чи права постійного користування відсутні. Крім того, 29.10.2017 року відповідачем був складений акт перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства за обєктом - земельної ділянки №743-ДК/828/АП/09/01/-18, яким встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), що розташована за межами смт.Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, засіяна соняшником. Використання земельної ділянки є самовільним зайняттям земельної ділянки та порушенням ст.ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

На підставі вищевказаних документів відповідачем 29.10.2018 року здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки позивачем на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, що складає 58564 гривні 01 копійка.

Таким чином, 29.10.2017 року відповідачем стосовно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення №743-ДК/0306/П/07/01/-18, з якого вбачається, що позивач 29.10.2018 року використовує на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області земельну ділянку загальною площею 40 га(кадастровий номер не присвоєний), без правовстановлюючих документів, а саме без укладеного та належним чином зареєстрованого договору оренди, чим заподіяв матеріальну шкоду в сумі 58564 гривні 01 копійка, що є порушенням ст.ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", за що передбачена відповідальність за ст.53-1 КУпАП та п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України.

29.10.2018 року відповідачем винесено постанову про накладення

адміністративного стягнення №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Позивач вважає вищевказані дії відповідача є протиправними, а виданий розрахунок розмірів заподіяної шкоди і винесена постанова підлягають скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України, за самовільне зайнятгя земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування(оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ст.53-1 КУпАП України за самовільне зайняття земельної ділянки

передбачена адміністративна відповідальність. Об'єктом самовільного зайняття земельної ділянки є суспільні відносини у сфері володіння та користування земельними ділянками. Предметом цього правопорушення є земельні ділянки, які є на праві власності або користування у певних осіб. Земельна ділянка - це частина земної поверхні установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній є. Об'єктивна сторона полягає у здійсненні дій, які згідно із Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель",визначаються як самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно до вищевказаного Закону у разі виявлення порушення земельного законодавства, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення та видає особі, яка його вчинила припис з вимогою усунути порушення земельного законодавства у 30-денний термін.

Використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації, згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки та передбачає притягнення посадових осіб підприємств, установ до адміністративної відповідальності на загальних підставах. Суб'єктом цього правопорушення є громадяни та посадові особи. Суб'єктивна сторона цього правопорушення є вина у формі умислу. Особа усвідомлює, що ділянка їй не належить або вона не має права нею користуватися (що встановлюється відповідним документом), але вчиняє дії, передбачені цією статтею.

Статтею 412 Цивільного кодексу У країни встановлено вичерпний перелік підстав, за яких право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Права та обов'язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені). Постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати. Земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією (мотивувальна частина рішення Конституційного суду України по справі №1-17/2005 від 22.09.2005 року). Згідно державного акту на право постійного користування землею серії КР №:05:000:0001 від 28.12.2001 року діду позивача ОСОБА_3, у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства надано земельну ділянку, загальною площею 40,0 га, що розташована на території Петрівської селищної ради Кіровоградської області.

22.04.2004 року дід позивачки ОСОБА_3 заснував фермерське

господарсгво "Зоря". Згідно статуту ФГ "Зоря" його членами є, позивач, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. В подальшому, до Статуту були внесені зміни і на даний час, засновником та керівником господарства є позивач.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про фермерське господарство", яка діяла на час створення господарства, до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права(в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Таким чином, після створення фермерського господарства "Зоря", земельна ділянка, загальною площею 40,0 га, що розташована на території Петрівської селищної ради Кіровоградської області, є майном і землею господарства. До сьогоднішнього дня ФГ "Зоря" користується вищевказаною земельною ділянкою та сплачує відповідні платежі за її користування, а тому притягнення позивача як фізичної особи до адміністративної відповідальності, є протиправним. Крім того, вищевказаний державний акт на сьогоднішній день є діючим, не скасованим та відсутні будь-які рішенця органів влади і місцевого самоврядування про припинення права користування вищевказаною земельною ділянкою.

В мотивувальній частині рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року по справі №1-17/2005, суд, зазначив, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з не переоформленням правового титулу(п.5.3). Переоформлення права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, на право власності або право оренди на них за конституційно-правовим смислом має виходити з рівності сторін, автономності їх волі та майнової самостійності і повинно бути спрямоване на реалізацію зазначених принципів щодо місця фермерських господарств в економічній системі держави та цивільно-правових відносинах (частина друга статті 13, частина друга статті 14 Конституції України).

Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено до 31.12.2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Позапланова перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства може бути проведена лише з підстав передбачених ст.3 Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а в документах, що слугували для проведення перевірки вказані інші підстави ніж передбачені вказаною нормою права, тому така перевірка є незаконною, а документи, які складені в ході такої перевірки, свідчать про порушення здійснення встановленої процедури проведення перевірок, а тому їх не можна визнати законними і складеними у спосіб передбаченим чинним законодавством.

Таким чином, при винесенні постанови по справі про адміністративне

правопорушення відповідачем не було з'ясовано обставин, передбачених ст.280 КУпАП, які мають значення для правильного вирішення справи, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та принципу суворого додержання законності при здійсненні проваджень у справах про адміністративні правопорушення, встановлених КУпАП.

Частиною 3 ст.286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності немає, а тому його адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.77, 205, 242-246, 250, 286 КАС України, ст.ст.251, 280, 283, 288, 293 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18 в справі про адміністративне правопорушення від 29 жовтня 2018 року, складену старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Петрівському, Долинському, Новгородківському районах Кіровоградської області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень та провадження в справі про адміністративне провадження закрити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Петріський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя(підпис)

З оригіналом вірно:

Суддя Петрівського райсуду Ю.В.Шаєнко