Справа № 826/9664/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9664/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області, начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Ценова Дмитра Миколайовича про визнання протиправними дій, скасування наказів від 02 червня 2017 року №953 та від 16 червня 2017 року №458, зобов'язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної поліції в Київській області, начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Ценова Дмитра Миколайовича, в якому просив: визнати протиправними дій відповідачів щодо прийняття наказів від 02 червня 2017 року №953 та від 16 червня 2017 року №458, визнати протиправними та скасувати накази від 02 червня 2017 року №953 та від 16 червня 2017 року №458; зобов'язати відповідачів скасувати накази від 02 червня 2017 року №953 та від 16 червня 2017 року №458; поновити на посаді начальника Обухівського відділу поліції; зобов'язати відповідачів поновити позивача на посаді начальника Обухівського відділу поліції; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати не чинити перешкод в проходженні служби в органах Національної поліції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 29 липня 2016 року №393 о/с майора поліції ОСОБА_3 призначено начальником Обухівського відділу поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 02 червня 2017 року №953 за порушення службової дисципліни, ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», які виявились у незахисті та охороні від протиправних посягань життя, здоров'я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, поданні неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни, начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 16 червня 2017 року №458 о/с за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

Не погоджуючись з таким звільненням, вважаючи дії відповідачаів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов'язки поліцейського визначені статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до вимог якої останній зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 7 названого Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов'язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов'язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов'язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов'язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.

Згідно статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 10 Статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Пунктом 8 ч.1 статті 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судом встановлено, що наказом Головного управління НП в Київській області від 01 червня 2017 року №948 призначено службове розслідування за фактом затримання начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3, за результатом якого складений висновок, затверджений 01 червня 2017 року (далі - висновок службового розслідування).

Відповідно до висновку службового розслідування до Головного управління НП в Київський області 01 червня 2017 року від прокуратури Київської області надійшла інформація про затримання начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000260 від 28 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що група осіб, до складу якої входив позивач, шляхом надання неправомірної вигоди співробітникам служби безпеки України за вчинення ними дії з використанням наданої ним влади, готувались до незаконного позбавлення волі та переправлення на територію Російської Федерації власника ПрАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» ОСОБА_6 з метою вимагання від останнього під тиском фізичного насильства грошової винагороди в розмірі 17 мільйонів доларів США.

01 червня 2017 року після закінчення замаху на вчинення вказаного кримінального правопорушення працівниками Головного управління СБ України в м. Києві та Київській області та органів прокуратури в порядку ст. 208 КПК України позивача затримано.

За результатами службового розслідування прийнято рішення накласти на начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

У зв'язку з наведеним, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 02 червня 2017 року №953 за порушення службової дисципліни, ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», які виявились у незахисті та охороні від протиправних посягань життя, здоров'я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, поданні неналежного прикладу підлеглим працівникам, що призвело до грубого порушення службової дисципліни, начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

Згідно статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

З урахуванням наведених норм наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 16 червня 2017 року №458 о/с за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» начальника Обухівського відділу поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

При цьому, ст.26, 27 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення повинно відповідати тяжкості вчиненого проступку і ступеню провини. За вчинений дисциплінарний проступок накладається тільки одне стягнення. При визначенні виду і міри покарання беруться до уваги: характер проступку, його наслідки, обставини, за яких його було вчинено, попередня поведінка винного, його ставлення до служби, стаж служби і рівень кваліфікації. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і може провадитись за систематичне порушення дисципліни або вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач наказом від 16 січня 2017 року №61 попереджений про неповну службову відповідність, також протоколами розширеної наради керівництва Головного управління НП в Київській області №2 від 03 лютого 2017 року, №3 від 24 лютого 2017 року вказано на неналежний контроль позивачем за дотриманням дисципліни та законності, протоколами міжвідомчої наради керівництва Головного управління НП в Київській області №2 від 14 лютого 2017 року, №8 від 12 жовтня 2016 року, №14 від 09 серпня 2016 року позивачу вказано на неналежну організацію роботи із розкриття та розслідування кримінальних правопорушень.

Тобто, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби Головним управлінням прийнято з урахуванням характеру проступку, обставин, за яких його було вчинено, наслідків такого проступку, тобто, відповідачем було дотримано вимоги ст. 26 та 27 Дисциплінарного статуту.

Щодо доводів позивача про наявність підстав для відсторонення його від посади на час проведення розслідування у кримінальному провадженні №0000260 від 28 квітня 2017 року. Позивача було звільнено на підставі висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, які виявились у незахисті та охороні від протиправних посягань життя, здоров'я, прав та свобод громадян, не гідній поведінці в позаслужбовий час, не припиненні протиправних дій осіб, які їх вчиняють, поданні неналежного прикладу підлеглим працівникам.

Важливим в рамках даного провадження колегії суддів вбачається те, що факти, викладені у висновку службового розслідування не заперечуються позивачем, останній лише вказує на процедурні порушення, зокрема, наявності підстав для його відсторонення від посади, а не звільнення зі служби в поліції.

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту ОВС за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

З огляду на наведену правову норму колегія суддів критично ставиться до посилання апелянта на те, що відповідачем прийняте рішення про звільнення позивача за вчинення дисциплінарного проступку, однак такі дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, порядок притягнення до відповідальності за які передбачено кримінальним процесуальним законодавством та Законом України "Про запобігання корупції", що є спеціальними нормативними актами у даних правовідносинах, а відтак, застосування норм дисциплінарного статуту, проведення з цього приводу службового розслідування є безпідставним та передчасним.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та правомірне рішення із повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.