Справа № 480/53/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 р. Справа № 480/53/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовною заявою до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач, Сумське об'єднане УПФУ Сумської області), в якій просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області щодо невиплати ОСОБА_2 не отриманої за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 пенсії;

2) зобов'язати Сумське об'єднане УПФУ Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суму не отриманої пенсії за період з 01.06.2018 по 31.07.2018.

Свої вимоги мотивував тим, що перебуває на обліку у відповідача відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. У травні 2018 року позивач перемістився з м.Тростянець Сумської області до м.Суми та подав до Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області відповідну заяву із новою довідкою внутрішньо переміщеної особи. Однак, пенсія за червень та липень 2018 року йому виплачена не була. ОСОБА_2 звернувся із відповідним зверненням до відповідача, на яке йому було повідомлено, що управлінням був направлений запит до Департаменту соціального захисту населення СМР для отриманням інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішенням, а рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 14.06.2018 позивачу було поновлено виплату пенсії з 01.06.2018. При цьому, фактична виплата пенсії відбулася лише з серпня 2018 року без виплати заборгованості за два попередні місяці. З такими діями відповідача не погоджується та звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 09.01.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем у справі до суду надано відзив на позовну заяву (а.с.22-23), відповідно до якого Сумське об'єднане УПФУ Сумської області з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, а також на Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, та на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що управлінням позивачу було поновлено виплату пенсії на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 14.06.2018 з серпня 2018р.

Щодо виплати заборгованості за червень та липень 2018 року, представник у відзиві зазначив, що пенсія позивачу пенсії за вищевказаний період нарахована, але буде проведена управлінням на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою суду від 31.01.2019 у відповідача були витребувані додаткові докази у справі.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши наявні матеріали справи, матеріали пенсійної справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2014 №5910/00000276 (а.с.28), від 21.06.2016 №5916/000276 (а.с.29), а також від 24.05.2018 № (а.с.12).

Позивачу призначена пенсія за віком, зокрема, після переміщення 12.12.2014 - управлінням Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі (а.с.27).

Після переїзду позивача з м. Тростянець Сумської області до м. Суми позивач звернувся до відповідача із заявою від 24.05.2018 (а.с.35), в якій просив надіслати запит до управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі щодо надсилання його пенсійної справи до Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області, а також з заявою від 25.05.2018 (а.с.36), в якій просив здійснювати належні йому виплати на його рахунок, відкритий раніше.

На підставі листа та рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області (а.с.33,31) управлінням Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі було закрито особовий рахунок позивача з 01.06.2018 у зв'язку з виїздом в інший район (а.с.30) та направлено документи пенсійної справи позивача до відповідача (а.с.37).

Як вбачається із службової записки начальника відділу громадян Сумського об'єднаного УПФУ (а.с.34), листа відповідача від 26.11.2018 (а.с.15), розпорядження відповідача від 27.06.2018 (а.с.38) та відзиву, рішенням комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 14.06.2018 (протокол №24) ухвалено позивачу призначити пенсію з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, зокрема, з 01.06.2018.

Позивач, не отримавши пенсію за липень та серпень 2018 року, звернувся до відповідача із запитом про підстави невиплати пенсії за два місяці (а.с.14), на який йому відповідач листом від 26.11.2018 №26168/11-23 повідомив, що з 01.06.2018 розпорядженням управління від 27.06.2018 виплату пенсії поновлено. Також в листі було зазначено, що з серпня 2018 року ОСОБА_2 отримує пенсію щомісяця, а виплата пенсії за червень та липень 2018 року буде проведена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів Україні (а.с.15).

Суд не може погодитись з такою позицією відповідача, а бездіяльність Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області, яка полягає у не виплаті пенсії позивачу за червень та липень 2018 року, суд вважає протиправною, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закону №1058-ІV).

Згідно частини 1 статті 47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст. 4 Закону №1706-VII).

Як згідно ст. 4 Закону №1706-VII так і згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі - Порядок №509) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених, зокрема, статтею 12 цього Закону.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач, з посиланням на норми Закону №1706-VII, Порядку №509 та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365 (далі - Порядок №365) вказує на правомірність припинення пенсії у зв'язку із тим, що пенсійна справа до них надійшла лише 20.06.2018.

При цьому, судом із досліджених матеріалів справи встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі пенсія позивачу виплачена у розмірі 4144,26грн. по 31.05.2018 (а.с.30), рішенням комісії виплату пенсії саме відповідачем було поновлено з 01.06.2018 та відповідачем пенсія ОСОБА_2 нарахована та призначена до виплати у розмірі 4144,26грн. з 01.06.2018 (а.с.15,22,38,39,43), однак, фактична виплата відповідачем нарахованої пенсії мала місце лише з серпня 2018 року (а.с.16,43).

Суд зауважує, що Закон №1706-VII, на який посилається відповідач, не визначає порядку чи підстав для припинення виплат пенсії чи інших соціальних виплат.

Законом, який регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є саме Закон №1058-1V. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. (ст. 5 Закону №1058-1V). І саме цим Законом частиною 1 статті 49 визначено підстави припинення пенсії. Так, за приписами цієї норми, виплата пенсії, зокрема, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у таких випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Будь-яких належних та обґрунтованих підстав, визначених чинним законодавством для припинення пенсії позивачу, відповідачем не наведено. Тим паче, припинення пенсії було вчинено не у спосіб, визначений Законом №1058-IV, який передбачає припинення пенсійних виплат виключно на підставі відповідного рішення органу Пенсійного фонду, якого, як встановлено судом, прийнято не було, будь-яких доказів на спростування вказаного не надано. У зв'язку з чим, суд визнає, що припинення відповідачем виплати позивачу пенсії з червня 2018р. є протиправним та здійснено не у спосіб, передбачений законом.

Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначає, що виплата пенсії за червень та липень 2018 року буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Однак, станом на момент розгляду справи, відповідного порядку Кабінетом Міністрів України, на який посилається відповідач, не розроблено. При цьому відповідно до ч.4 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

В даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п.70).

Європейський суд з прав людини в рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 стосовно бездіяльності держави щодо прийняття нормативного акту, яких визначає механізму реалізації прав громадян, в п.п.55,56 зазначив, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим. Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги, що припинення виплати пенсії за червень та липень 2018 року відповідачем здійснено не у спосіб, встановлений законом, відмова у виплаті нарахованої пенсії за період червень та липень 2018 року через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України відповідного порядку щодо виплати пенсії не відповідає критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання відповідача здійснити виплату нарахованої пенсії за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати пенсію за період з 01.06.2018 по 31.07.2018, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки з досліджених судом матеріалів справи та матеріалів пенсійної справи, було підтверджено факт нарахування пенсії позивачу за вказаний період (а.с.43).

Що стосується заяви позивача про звернення рішення до негайного виконання, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки за нормами п.1. ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Враховуючи, що предметом спору є визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язання вчинити його певні дії, та за рішенням суду не вирішувалось питання про стягнення конкретно визначеного розміру суми пенсії, а лише вирішувалось питання щодо зобов'язання вчинити відповідача дії по виплаті пенсії, така заява позивача не підлягає задоволенню за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (40009, м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за період з 01.06.2018 по 31.07.2018.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити ОСОБА_2 нараховану раніше призначену пенсію за період з 01.06.2018 по 31.07.2018.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про звернення рішення до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25.02.2019.

Суддя І.Г. Шевченко