Справа № 640/19807/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1970 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України" та від 07.09.2018 № 1982 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України" до Національного антикорупційного бюро України".

Разом із позовом ОСОБА_4 було подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1970 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України";

- зупинення дії рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1982 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України" до Національного антикорупційного бюро України";

- заборони посадовим особам Національного антикорупційного бюро України розпочинати і здійснювати відносно ОСОБА_4 досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України, на підставі рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1982 та № 1970.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1970 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України" встановлено, що суб'єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік зазначив недостовірні відомості, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 5, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції"; суб'єкт декларування зазначив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що містить ознаки правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України. Відповідно до вказаного рішення, доручено уповноваженій особі повідомити суб'єкта декларування ОСОБА_4 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік з достовірними відомостями.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1982 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України" до Національного антикорупційного бюро України" затверджено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак правопорушення, передбаченого з корупцією та доручено уповноваженій особі забезпечити повідомлення Національного антикорупційного бюро України про прийняте рішення шляхом надсилання обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, передбаченого з корупцією, та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1970 № 1982 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік, поданої ОСОБА_4, народним депутатом України".

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернулась до суду з позовом, заявивши при цьому клопотання про забезпечення позову, оскільки вважає, що дія вказаних рішень може в подальшому унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскаржувані рішення Національного агентства з питань запобігання корупції містять виключно висновки відповідача, зроблені за результатами повної перевірки декларації та не містять вимог зобов'язального характеру. При цьому, у разі здійснення детективами Національного антикорупційного бюро України процесуальних дій, які, на думку позивача, порушують її права та охоронювані законом інтереси, позивач наділена правом оскаржити їх до суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Перелік видів забезпечення позову встановлено частиною першою статті 151 КАС. Зокрема позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Із сукупного аналізу наведених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача та інших осіб, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Обов'язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв'язку із чим, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06 березня 2008 року № 2.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач в апеляційній скарзі вказує, що подальше виконання рішень відповідача може призвести до передчасного та незаконного порушення відносно неї кримінального провадження за статтею 366-1 Кримінального кодексу України, що тягне за собою порушення прав та інтересів позивача, поновлення яких потребуватиме значних зусиль або взагалі унеможливить їх відновлення.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність або відсутність факту вчинення позивачем кримінального правопорушення виходить за межі спірних правовідносин, яким у даній справі може надати оцінку адміністративний суд. Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо надання оцінки обставинам щодо наявності чи відсутності підстав для здійснення посадовими особами Національного антикорупційного бюро України досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення.

Заборона адміністративним судом здійснення слідчих чи інших дій органами досудового розслідування у рамках можливого кримінального провадження, виходить за межі спірних правовідносин, у яких судом не вирішується питання вчинення позивачем кримінального правопорушення. Колегія суддів вважає, що адміністративний суд не вправі втручатися у спосіб, що не визначений кримінальним процесуальним законом, у здійснення органами досудового розслідування своїх процесуальних функцій.

Окрім того, доказів того, що питання щодо відкриття кримінального провадження Національним антикорупційним бюро України на цей вирішується чи вирішувалось немає.

Сама лише чинність оскаржуваних рішень, які не мають будь-яких вимог зобов'язального характеру до позивача та не позбавляють її у межах спірних правовідносин будь-яких прав, не може свідчити про неможливість у разі задоволення позову у майбутньому виконання рішення суду у даній справі.

Як вірно вказав суд першої інстанції, позивач має право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України (стаття 24).

Отже, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду в подальшому стане неможливим.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 21.02.2019.