Справа № 826/10426/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 лютого 2019 року № 826/10426/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця»

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради,

виконавчого комітету Коростенської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

Представник публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця» (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради (далі - Відповідач 1) та виконавчого комітету Коростенської міської ради (далі - Відповідач 2) та просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність:

- Виконавчого комітету Коростенської міської ради в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за надання пільг в наданні послуг електрозв'язку окремим категоріям громадян при розробці бюджету міста на 2017 рік;

- Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради в частині невиконання вимог пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з «державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, а саме не реєстрації за період з 01 червня 2017 року по 01 грудня 2017 року додаткових зобов'язань за фактично надані пільгові послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян міста Коростеня та не надсилання інформації про додаткові зобов'язання щомісячно до 18 числа фінансовому органу виконавчого комітету Коростенської міської ради.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради, як головного розпорядника коштів місцевих бюджетів на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» 75020 гривень 82 копійок витрат, які понесла залізниця на надання пільг окремим категоріям громадян за надані послуги електрозв'язку за період з 01 червня 2017 року по 01 грудня 2017 року;

Витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем протягом 6-ти місяців 2017 року надавались послуги електрозв'язку споживачам міста Коростень. Зважаючи на неможливість в односторонньому порядку відмовитися від державної програми соціального захисту населення, позивачем у період з червня по листопад 2017 року здійснено усі дії на суму 75020,82 гривень. Всупереч вимогам чинного законодавства, органом місцевого самоврядування не було проведено відшкодування збитків по пільговому наданню послуг електрозв'язку відповідним категоріям громадян. При звернення до виконавчого комітету Коростенської міської ради про погашення боргу за надання пільг та при формуванні і затвердженні бюджету міської ради на 2018 рік, передбачити відповідні кошти на надання окремим категоріям громадян пільг за послуги електрозв'язку, відповідачем було повідомлено про те, що дане питання буде розглянуто тільки про розподілі коштів вільного залишку та перевиконанні дохідної частини бюджету у 2018 році. Такими чином, відповідачем не забезпечено виконання державної програми соціального захисту населення та не перераховано із міського бюджету на користь позивача суму заборгованості, яка виникла.

Ухвалою суду від 11 липня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10426/18 (далі - справа), з одноособовим розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачам у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали надати відзив на позовну заяву, або заяву про визнання позову.

02 серпня 2018 року через канцелярію суду надійшов відзив відповідача 1 на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи та який обґрунтовано тим, що в рішенні про місцевий бюджет міста Коростеня на 2017 рік не було передбачено видатки на компенсаційні виплати за надання пільг з послуг зв'язку окремим категоріям громадян, у зв'язку із незабезпеченням коштами захищених статей бюджету.

10 серпня 2018 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що станом на 01 грудня 2017 року заборгованість відповідача складає 75020,82 гривень, які не було відшкодовано позивачу. Внаслідок збиткової діяльності по наданню пільг за послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян, залізниця не матиме можливості надавати дані послуги, та інші послуги,які передбачено законодавством України.

13 серпня 2018 року відповідачем 1 через канцелярію суду надано заперечення на відповідь на відзив в яких підтримано поданий раніше відзив.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Південно-Західна залізниця» згідно з вимогами діючого законодавства щодо пільг, надавало протягом 6-ти місяців 2017 року, а саме: з червня по листопад, послуги електрозв'язку споживачам міста Коростень.

Зважаючи на неможливість в односторонньому порядку відмовитись від виконання державної програми соціального захисту населення, залізниця протягом червня-листопада 2017 року здійснила всі дії по виконанню державної програми з надання пільгових послуг по електрозв'язку окремим категоріям громадян на суму 75020,82 гривень.

На підтвердження розміру своїх витрат по наданню пільг за послуги електрозв'язку, залізницею постійно, протягом вказаного періоду, надсилались на адресу Управління праці та соціального захисту населення, акти звіряння розрахунків та облікові форми.

Однак органом місцевого самоврядування, всупереч вимогам чинного законодавства, не проводилась робота щодо відшкодування збитків по пільговому наданню послуг електрозв'язку відповідним категоріям громадян.

Відповідачами не забезпечено виконання державної програми соціального захисту населення та не перераховано із міського бюджету на користь позивача понесених ним витрат.

З метою виконання вимог законодавчих актів та відшкодування витрат на надання пільг за послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян, що мають відповідні пільги, позивачем було направлено звернення до виконавчого комітету Коростенської міської ради про погашення боргу за надання пільг та при формуванні і затвердженні бюджету міської ради на 2018 рік, передбачити відповідні кошти на надання окремим категоріям громадян пільг за послуги електрозв'язку. Однак, відповідачем було повідомлено про те, що дане питання буде розглянуто тільки про розподілі коштів вільного залишку та перевиконанні дохідної частини бюджету у 2018 році.

Внаслідок невиконання державної програми соціального захисту населення із сторони відповідачів порушується законне право залізниці на компенсацію витрат, як суб'єкта господарювання, внаслідок чого суб'єкт господарювання не отримує гарантовану державою та передбачену законом компенсацію понесених збитків при виконанні державної програми соціального захисту населення.

Виконавчим комітетом Коростенської міської ради при розробці місцевих бюджетів на 2017 та 2018 роки не передбачено коштів на компенсаційні виплати за надання пільг за послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян.

Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради не проводилося реєстрацію додаткових зобов'язань та щомісячно не інформувало органи місцевого самоврядування про вартість наданих фактичних послуг на надання пільгових послуг електрозв'язку залізницею.

Таким чином, відповідачами не виконано вимоги чинного законодавства, чим допущено протиправну бездіяльність.

Внаслідок відмови уповноважених органів державної влади та органів місцевого самоврядування компенсувати витрати залізниці, позивач несе матеріальні збитки. Внаслідок збиткової діяльності по наданню пільг за послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян, залізниця не матиме можливості надавати такі послуги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діючими законами України, а саме: Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, та деяких інших осіб, та їх соціальний захист», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, учасників АТО», Законом України «Про охорону дитинства» для відповідних категорій громадян передбачено пільги при установці та платі за користування послугами електрозв'язку (квартирні телефони), які надає Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця».

Статтею 63 Закону України «Про телекомунації» від 18 листопада 2003 року № 1280-IV передбачено, що телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства.

Умови надання телекомунікаційних послуг:

1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації;

2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Держава гарантує універсальне обслуговування, тобто забезпечення універсального доступу споживачів до телекомунікаційних мереж загального користування та надання загальнодоступних телекомунікаційних послуг нормованої якості за регульованими державою тарифами.

Універсальний доступ повинен відповідати таким вимогам:

1) забезпечення за вимогою споживача з'єднання його кінцевого обладнання з телекомунікаційними мережами загального користування за регульованими державою тарифами;

2) телекомунікаційні мережі загального користування, до яких підключається кінцеве обладнання споживачів, повинні забезпечувати підтримання голосової телефонії (здійснення й одержання зонових, міжміських, міжнародних дзвінків), факсимільний зв'язок, передачу даних на рівні, достатньому для доступу споживачів до мережі Інтернет;

3) при забезпеченні універсального доступу вартість підключення до телекомунікаційної мережі загального користування не залежить від технології доступу або способу підключення.

Кабінетом Міністрів України 04 березня 2002 року прийнято постанову № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад:

до 3 числа поточного місяця - щодо допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу;

до 5 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг і житлових субсидій населенню на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу;

до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії. Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20 (пункт 5 Порядку).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі:

до 5 числа поточного місяця - щодо допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу;

до 7 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу;

до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії. Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20.

Форма реєстрів встановлюється Мінфіном за поданням Казначейства.

Управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

Державна казначейська служба перераховує до 10 числа поточного місяця субвенцію на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу.

У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Державна казначейська служба перераховує щомісяця до 25 числа субвенцію на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу згідно з уточненою інформацією про фактично нараховані у поточному місяці суми допомоги.

Відповідно до пункту 7 Порядку Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій і допомоги населенню відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Згідно з пунктом 8 Порядку отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування» 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Відповідно до статті 28 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету; щоквартальне подання раді письмових звітів про хід і результати виконання бюджету; підготовка і подання відповідно до районних, обласних рад необхідних фінансових показників і пропозицій щодо складання проектів районних і обласних бюджетів;

2) встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги;

3) встановлення за узгодженим рішенням відповідних рад порядку використання коштів та іншого майна, що перебувають у спільній власності територіальних громад;

4) здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету;

5) залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища;

6) об'єднання на договірних засадах коштів відповідного місцевого бюджету та інших місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування комунальних підприємств, установ та організацій, вирішення інших питань, що стосуються спільних інтересів територіальних громад;

7) укладення з юридичними і фізичними особами договорів на справляння місцевих зборів, обов'язковість укладення яких установлена законодавством;

8) підготовка та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів;

б) делеговані повноваження:

1) здійснення відповідно до закону контролю за дотриманням зобов'язань щодо платежів до місцевого бюджету на підприємствах і в організаціях незалежно від форм власності;

2) здійснення відповідно до закону контролю за дотриманням цін і тарифів;

3) сприяння здійсненню інвестиційної діяльності на відповідній території.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства соціальної політики України від 18 травня 2016 року № 7073/0/14-16/5 та Міністерства фінансів України від 10 червня 2016 року № 31-09010-16-10/16690 відповідно до Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за надання пільгових послуг електрозв'язку окремим категоріям громадян віднесено до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних та міських бюджетів. Бюджетів об'єднаних територіальних громад, згідно із законом та перспективним планом формування територіальних громад. За рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на державні програми соціального захисту (статті 89, 102) та видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів (стаття 91). В умовах поглиблення децентралізації влади та розширення повноважень органів місцевого самоврядування, одним із ключових заходів наближення фінансування послуг до рівня де вони надаються. Місцеві органи виконавчої влади, які володіють ситуацією на місцях та можуть оперативно впливати на її зміну, мають можливість самостійно визначати обсяг пільгових компенсацій та відповідно до статті 91 Бюджетного кодексу України передбачати видатки, забезпечуючи при цьому контроль за ефективним та цільовим використанням коштів на зазначену мету. Такий підхід підвищує ефективність надання цього виду соціальної підтримки саме соціально вразливим категоріям населення.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Довгострокове зобов'язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов'язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку.

Статтею 91 Бюджетного кодексу України передбачено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на:

1) місцеву пожежну охорону;

1-1) муніципальні формування з охорони громадського порядку;

2) органи місцевого самоврядування;

3) соціальний захист та соціальне забезпечення:

а) програми місцевого значення стосовно дітей, молоді, жінок, сім'ї;

б) місцеві програми соціального захисту окремих категорій населення;

в) програми соціального захисту малозабезпеченої категорії учнів професійно-технічних навчальних закладів;

г) центри обліку та заклади соціального захисту для бездомних осіб, центри соціальної адаптації осіб, звільнених з установ виконання покарань;

ґ) компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян;

д) компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують сторонньої допомоги;

е) надання ветеранським організаціям фінансової підтримки та кредитування;

5) місцеві програми розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою населених пунктів;

6) культурно-мистецькі програми місцевого значення;

7) програми підтримки кінематографії та засобів масової інформації;

8) місцеві програми з розвитку фізичної культури і спорту;

9) типове проектування, реставрацію та охорону пам'яток архітектури;

10) транспорт, дорожнє господарство:

а) регулювання цін (тарифів) на перевезення пасажирів у пасажирському транспорті за рішенням місцевого органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування відповідно до наданих повноважень;

б) експлуатацію дорожньої системи місцевого значення (у тому числі роботи, що проводяться спеціалізованими монтажно-експлуатаційними підрозділами);

в) будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання доріг місцевого значення, вулиць і доріг комунальної власності у населених пунктах, а також капітальний та поточний ремонт вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як спів фінансування на договірних засадах);

11) заходи з організації рятування на водах;

12) обслуговування місцевого боргу;

13) програми природоохоронних заходів місцевого значення, заходи програм у сфері житлово-комунального господарства з будівництва та реконструкції водопровідних та каналізаційних очисних споруд, доочищення питної води, модернізації систем теплопостачання, заміни природного газу альтернативними видами палива, модернізації та ремонту ліфтового господарства, реконструкції та ремонту житлових будинків, оснащення житлового фонду будинковими засобами обліку енергоносіїв та споживання води, капітального ремонту, реконструкції, будівництва мереж зовнішнього освітлення вулиць, капітального ремонту гуртожитків, що передаються у власність територіальних громад, впровадження енергозберігаючих технологій;

14) управління комунальним майном;

15) регулювання земельних відносин;

16) заходи у сфері захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в межах повноважень, встановлених законом;

17) заходи та роботи з мобілізаційної підготовки місцевого значення;

18) проведення місцевих виборів у випадках, передбачених законом, та республіканських Автономної Республіки Крим і місцевих референдумів;

19) членські внески до асоціацій органів місцевого самоврядування та їх добровільних об'єднань;

20) підвищення кваліфікації депутатів місцевих рад та посадових осіб місцевого самоврядування;

20-2) реалізацію програм допомоги і грантів міжнародних фінансових організацій та Європейського Союзу;

20-3) програми підтримки будівництва (реконструкції) житла для окремих категорій громадян;

21) інші програми, пов'язані з виконанням власних повноважень, затверджені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, відповідною місцевою радою згідно із законом.

Статтею 102 Бюджетного кодексу України визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до пункту 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному проведенні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 25 вересня 2017 року листом № 2041 звернувся до начальника управління праці та соціального захисту населення міста Коростеня з проханням відшкодувати кошти з абонплати за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян за червень-серпень 2017 року включно у сумі 38386,98 гривень. Водночас до листа додано зведений розрахунок за надані послуги за вказані періоди, акт звірки за вказаний період (а.с. - 18-22).

06 грудня 2017 року позивач листом № 2543 звернувся до начальника управління праці та соціального захисту населення міста Коростеня з проханням відшкодувати кошти з абонплати за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян за вересень-листопад 2017 року включно у сумі 36633,84 гривень. Водночас до листа додано зведений розрахунок за надані послуги за вказані періоди, акт звірки за вказаний період (а.с. - 28-31).

06 грудня 2017 року позивач також звернувся листом № 2544 до начальника управління праці та соціального захисту населення міста Коростеня з проханням відшкодувати кошти з абонплати за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян за червень-листопад 2017 року включно у сумі 75020,82 гривень. Водночас до листа додано зведений розрахунок за надані послуги за вказані періоди, акт звірки за вказаний період (а.с. - 32-34).

26 вересня 2017 року позивач звернувся до відповідача 1 з претензією № 2050, оскільки управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради ухиляється від виконання своїх повноважень, та кошти для погашення заборгованості позивачу не перераховуються (а.с. - 23-24).

Окрім того, 07 грудня 2017 року позивачем знову підготовлено претензію № 2573, в якій повідомлено про те, що станом на 01 грудня 2017 року заборгованість за червень-грудень 2017 року, відповідно до діючих законів становить 75020,82 гривень, однак управління від повернення коштів ухиляється та кошти для погашення заборгованості позивачу не перераховуються (а.с. - 27-28).

Управлінням праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради листами від 28 вересня 2017 року № 3357/19.3 та від 12 грудня 2017 року № 4488/19.3 позивача повідомлено про те, що відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, отримує фінансування та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, передбачених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Кодексом та Законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Раніше, 2016 року, відповідно до частини п'ятої статті 102 Бюджетного кодексу України компенсація за надані послуги зв'язку споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, здійснювалася за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам (частину п'яту статті 102 виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 20 грудня 2016 року № 1789-VIII).

До 2016 року в Державному бюджеті України передбачалися видатки на компенсацію за послуги зв'язку окремим категоріям громадян, однак Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про Державний бюджет України на 2017 рік» видатки на відшкодування коштів за послуги зв'язку не було передбачено.

Так, стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки з місцевого бюджету на місцеві програми соціального захисту окремим категоріям населення. Проте, у міському бюджеті на 2017 рік відсутні кошти на виплату компенсацій за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян (а.с. - 25, 35).

Листи Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради від 10 жовтня 2017 року № 3726 та від 11 грудня 2017 року № 4480/19.5 містить аналогічний зміст (а.с. - 26, 36).

Окрім того, листом від 27 листопада 2017 року № 2430 позивач звернувся до Коростенського міського голови в якому висловлював прохання про винайдення можливості погашення частини боргів за 2017 рік та при формуванні бюджету міста на 2018 рік передбачити кошти у сумі 170 000,00 гривень для оплати пільг за надані послуги електрозв'язку жителям міста Коростеня (а.с. - 38).

Коростенський міським головою у листі від 28 грудня 2017 року № 02-17/3247 позивача повідомлено що питання про виділення коштів на вищезазначені цілі з міського бюджету буде розглянуто при розподілі вільного залишку та перевиконанні дохідної частини бюджету у 2018 році (а.с. - 39).

З наведеного вбачається, що обставини надання послуг позивачем та нараховані суми коштів за надані послуги відповідачами не заперечуються.

Однак неможливість відшкодування коштів з абонплати за послуги зв'язку пільговим категоріям громадян обґрунтовується відсутністю передбачених видатків в рішенні про місцевий бюджет міста Коростеня на 2017 рік та незабезпеченням коштами захищених статей бюджету.

У постанові Верховного суду України від 13 жовтня 2009 року у справі № 21-348во09 зазначено про те, що мета укладання договорів про розрахунки за надані послуги електрозв'язку, позбавлені ознак що притаманні меті цивільно-правової угоди, тобто не має на меті набуття майнового блага, а сторони не можуть бути вільні у визначенні умов договору. При цьому, відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01 червня 2010 року № 781/11/13-10 зазначено, що суди, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, дійшли помилкового висновку, що відсутність бюджетного асигнування є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади, в даному випадку в особі відповідачів.

Таким чином, ненадходження субвенції з державного бюджету не може порушувати право позивача на отримання компенсаційних виплат за послуги електрозв'язку окремих категорій громадян в повному розмірі та вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Тобто, посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Виходячи із наведеного висновку, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Судом встановлено, що відповідачами всупереч вимогам чинного законодавства не проводилась роботи щодо відшкодування збитків по пільговому наданню послуг електрозв'язку відповідним категоріям громадян. Відповідачами не забезпечувалось виконання державної програми соціального захисту населення та кошти з міського бюджету на користь позивача не було перераховано.

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради забезпечує в межах своїх повноважень дотримання законодавства про соціальний захист та соціальне обслуговування населення у тому числі і громадян. Які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробляє та організовує виконання комплексних програм поліпшення соціального обслуговування інвалідів, пенсіонерів, учасників Великої Вітчизняної Війни, ветеранів військової служби та ветеранів Міністерства внутрішніх справ, багатодітних сімей та всебічно сприяє в отриманні ними соціального обслуговування та соціальних послуг за місцем проживання, виконує функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів зобов'язані розраховувати та передбачати у місцевих бюджетах кошти на компенсаційні виплати за надання пільг за послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян, а у разі виникнення додаткових зобов'язань, надсилати щомісяця до 18 числа фінансовим органам виконкомів міських рад уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми.

Виконавчим комітетом при розробці місцевих бюджетів на 2017 та 2018 роки не було передбачено коштів на компенсаційні виплати за надання пільг на послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян. При цьому, Управління праці та соціального захисту населення не проводило реєстрацію додаткових зобов'язань та щомісячно не інформувало органи місцевого самоврядування про вартість наданих фактичних послуг на надання пільгових послуг електрозв'язку залізницею.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині допущення відповідачами протиправної бездіяльності, що є підставами для задоволення позовних вимог.

Встановлення судом протиправної бездіяльності відповідача, як наслідок, є підставами і для задоволення позовних вимог в частині стягнення понесених позивачем витрат за надання пільг електрозв'язку окремим категоріям громадян за період з червня по листопад включно 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Долученим до матеріалів справи платіжним дорученням від 26 червня 2018 року № 1023 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1 762,00 гривень, які підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця» (01601, місто Київ, вулиця Лисенка, 6, ) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, Житомирська область, місто Коростень, вулиця Шевченка, 8, ), виконавчого комітету Коростенської міської ради (11512, Житомирська область, місто Коростень, вулиця Грушевського, 22, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність:

- Виконавчого комітету Коростенської міської ради в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за надання пільг в наданні послуг електрозв'язку окремим категоріям громадян при розробці бюджету міста на 2017 рік;

- Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради в частині невиконання вимог пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з «державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, а саме не реєстрації за період з 01 червня 2017 року по 01 грудня 2017 року додаткових зобов'язань за фактично надані пільгові послуги електрозв'язку окремим категоріям громадян міста Коростеня та не надсилання інформації про додаткові зобов'язання щомісячно до 18 числа фінансовому органу виконавчого комітету Коростенської міської ради.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради, як головного розпорядника коштів місцевих бюджетів на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» 75020 гривень 82 копійок витрат, які понесла залізниця на надання пільг окремим категоріям громадян за надані послуги електрозв'язку за період з 01 червня 2017 року по 01 грудня 2017 року.

Присудити користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця» (01601, місто Київ, вулиця Лисенка, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради (11500, Житомирська область, місто Коростень, вулиця Шевченка, 8, ), виконавчого комітету Коростенської міської ради (11512, Житомирська область, місто Коростень, вулиця Грушевського, 22, ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 762,00 гривень в рівних частинах з кожного відповідача, тобто по 881 (вісімсот вісімдесят одній) гривень.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда