Справа № 813/4358/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/377/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року, ухвалене суддею Качур Р.П. в місті Львові о 16 год. 38 хв. у справі № 813/4358/17 за позовом ОСОБА_1 до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 17.11.2015 року № 1768-23, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн. та від 30.06.2016 року № 1920-13, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

На підтвердження позовних вимог, позивач покликається на те, що 19.01.2015 року ухвалою № 4263 «Про затвердження положення про транспортний податок» Львівською міською радою встановлено транспортний податок. Позивач вважає, що вказані зміни, відповідно до положень п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України можуть застосовуватись лише у 2016 році, тобто, визначати транспортний податок за Законом України від 24.12.2015 року № 909-VIII, відповідно до Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України за 2015 рік, можна буде не раніше 2016 року. Крім того позивач вважає, що відповідач не наділений правом на власний розсуд визначати автомобілі, які є об'єктом оподаткування відповідно до підп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України. Відповідач не надав інформацію від Мінекономрозвитку щодо того, чи є автомобіль, яким володіє позивач об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році. Натомість позивачем надано лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.12.2017 року № 3805-04/46090-07 в якому міститься інформація про те, що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 17.11.2015 року № 1768-23, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн. та від 30.06.2016 року № 1920-13, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області залишено без задоволення, а рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2018 року без змін.

Не погодившись із цим рішенням апеляційного суду, Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області оскаржила його до Верховного Суду подавши касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2018 року, рішення судів попередніх інстанцій скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області (правонаступник - Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) № 1920-13 від 30.06.2016 року та направлено справу в цій частині на новий розгляд, в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

Суд касаційної інстанції в своєму рішенні вказав, що відповідачем не виконано обов'язку щодо надання належних доказів на підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік. При цьому, судом, в порушення принципу офіційного зясування всіх обставин справи, не витребувано ані у відповідача, ані у Мінекономрозвитку інформації, яка стала підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 1920-13.

23 листопада 2018 року Львівським окружним адміністративним судом за результатами нового розгляду справи в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 1920-13 прийнято рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову щодо цього податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції його оскаржив позивач, ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року та прийняте нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та виходить з мотивів аналогічних тим, які наведені в позовній заяві.

Позиція відповідача зводиться до того, що позивач є власником легкового автомобіля, який використовувався до 5 років і вартість якого перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому повинен сплатити транспортний податок за 2016 рік.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що у власності ОСОБА_1 перебуває легковий автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200, об'єм двигуна 4461 куб. см., 2012 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу.

30.06.2016 року ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області (правонаступник - Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення № 1920-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25 000,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є інформація Мінекономрозвитку про автомобіль, що належить позивачу, яка міститься в переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2012 № 71-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2015 року до ПК внесені зміни, зокрема статтю 267 викладено в новій редакції «Транспортний податок», тобто фактично запроваджено цей податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 цієї статті платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01 січня 2016 року.

Відповідно до цих змін, підпунктом пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, то така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з пунктом 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5 - базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

З 19 лютого 2016 року набула чинності Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком, та зазначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Отже, згідно з вказаними положеннями законодавства, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

В матеріалах справи міститься лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3805-04/46090-07 від 13.12.2017 року, яким надано відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо середньоринкової вартості автомобіля належного позивачу для цілей оподаткування транспортним податком у 2016 році.

У наведеному листі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомило заявника, що розрахована у 2016 році згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України 18.02.2016 року № 66, середньоринкова вартість автомобіля Toyota Land Cruiser 200, об'єм двигуна 4461 куб. см., дизель, 2012 року випуску та пробігом 100000 км. становила - 975 660 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дані щодо характеристик автомобіля позивача надані Мінекономрозвитку відповідають даним зазначеним в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1, а щодо пробігу - відміткам в книзі обслуговування транспортного засобу на офіційному сервісі Toyota.

При цьому не заслуговують на увагу твердження суду першої інстанції щодо відсутності необхідності враховувати пробіг транспортного засобу при його оцінці як об'єкта оподаткування транспортним податком, так як така умова встановлена підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України та п. 14 Методики.

Судом першої інстанції безпідставно взято до уваги надану відповідачем інформацію щодо автомобілів, середньоринкову вартість яких неможливо визначити, оскільки автомобіля з аналогічними чи ідентичними параметрами як у позивача ця інформація не містить.

Таким чином, з врахуванням положень підп. 267.2.1 п.267.1 ст. 267 ПК України, автомобіль позивача не являвся об'єктом оподаткування транспортним податком в 2016 році, а в позивача був відсутній відповідний обов'язок його сплати.

Тому враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального права, а отже помилково відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року в справі № 813/4358/17 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 1920-13, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних особі в розмірі 25 000 грн. задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області (правонаступник - Залізнична ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) від 30.06.2016 року № 1920-13, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Постанову виготовлено 22.02.2019 року