Справа № 2540/2755/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Кашпур О.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Справа № 2540/2755/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Родніченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Чернігівській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язати його провести перерахунок суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 2016 рік з ОСОБА_3.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову, посилаючись на те, що на суму визначеного йому податкового зобов'язання, на його думку, впливає те, що 15.09.2016 р. ним було відчужено житловий будинок садибного типу АДРЕСА_3 на підставі договору дарування. З цих підстав апелянт стверджує, що відповідач мав застосувати пп. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України, але проігнорував цю норму.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта та наголошуючи на тому, що податкові повідомлення-рішення, в основу яких покладено оскаржуваний позивачем розрахунок податкових зобов'язань, визнані в судовому порядку правомірними.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником житлових будинків, загальною площею 708,06 кв.м. за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта і технічними паспортами на житлові будинки індивідуального житлового фонду, наявними у матеріалах справи.

13.06.2017 р. ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення №№ 28376-13, 28377-13.

11.07.2017 р. позивач у порядку, передбаченому пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, звернувся до ГУ ДФС у Чернігівській області з письмовою заявою стосовно нарахування йому податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік.

Листом від 31.07.2017 р. № 664/10/25-01/13-02-38 відповідач повідомив ОСОБА_3 про проведений перерахунок суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік та про формування нових податкових повідомлень-рішень від 20.07.2017 р. №№ 99800-13, 99801-13, якими ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 32795,76 грн.

Судовим рішенням від 10.10.2017 р. у справі № 825/1403/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, яке було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 р. та постановою Верховного Суду від 08.05.2018 р. встановлено правомірність податкових повідомлень-рішень від 20.07.2017 р. №№ 99800-13, 99801-13 та визначено, що позивач зобов'язаний сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 32 795,76 грн.

Позивач, вважаючи неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку його податкових зобов'язань, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно позивач є власником об'єктів нерухомості, щодо яких йому визначено податковим органом спірні зобов'язання, а також з того, що такі обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили та якими, крім іншого, визнано правомірність нарахування позивачу податкових зобов'язань як власнику таких об'єктів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. № 909-VIII (далі - Закон № 909-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 5 статті 12 Закону № 1952-IV встановлено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

З 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VIІI, яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI було введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України об'єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Підпунктами 266.4.1, 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України у редакції, чинній станом на 2016 рік, визначено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на об'єкт/об'єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України в редакції, що діяла в 2016 році, встановлено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

При цьому, мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 р. складала 1378,00 грн.

Порядок обчислення суми податку визначений у п. 266.7 ст. 266 ПК України у редакції, що охоплює 2016 рік.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Рішенням тридцять третьої сесії шостого скликання Липоворізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 30.01.2015 «Про затвердження місцевих податків на 2015 рік» та рішенням шістдесят дев'ятої сесії шостого скликання Ніжинської міської ради Чернігівської області від 08.07.2015 р. № 6-69/2015 «Про затвердження місцевих податків» затверджено перелік місцевих податків та зборів, що діють на території Липоворізької сільської ради і на території міста Ніжина у 2015 році, та Положення про механізм справляння та порядок сплати місцевих податків і зборів з додатками, зокрема, і з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до Положень про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджених рішеннями вищевказаних сільської та міської рад, ставки податку за 1 квадратний метр загальної площі об'єктів житлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 2 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Законом № 909-VIII внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки. Зокрема, пп. 266.7.1. п. 266.7. ст. 266 ПК України доповнений підпунктом «ґ» наступного змісту: за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

У свою чергу, у відповідності до положень пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

На виконання положень Закону № 909-VIII, 18.01.2016 р. Липоворізькою сільською радою Ніжинського району Чернігівської області та 21-26 січня 2016 року Ніжинською міською радою Чернігівської області винесені рішення, якими внесено зміни до Положень про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до яких: знижено ставки податку і встановлено останні на рівні - 0,5 - 1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 2 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування; розширено перелік об'єктів нерухомого майна, які не є об'єктом оподаткування; доповнено пункти 8.1. підпунктами «ґ» наступного змісту: за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством на власників об'єктів нерухомого майна, зокрема житлових будинків, покладено обов'язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, базою оподаткування законодавець чітко визначив загальну площу об'єкта житлової нерухомості.

У свою чергу, офіційним джерелом для встановлення власника об'єкта оподаткування є відомості Державного реєстру об'єктів нерухомого майна (далі - Реєстр).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що житлові будинки, щодо яких позивачу було нараховано спірні податкові зобов'язання, є його власністю саме у відповідності до відомостей в Реєстрі і, виходячи з приписів ст.ст. 2, 12 Закону № 1952-IV та ст. 182 ЦК України, відповідач не мав достатніх правових підстав використовувати будь-які інші джерела інформації.

При цьому, розрахунок суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно позивача, з яким він не погоджується, проведений ГУ ДФС в Чернігівській області з дотримання вимог податкового законодавства та відповідає цифровим показникам.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції, базою оподаткування є загальна площа нерухомості, а звітним періодом є 2016 рік в цілому, оскільки відомості про реєстрацію прав на нерухоме майно станом на 05.10.2017 р. свідчать про те, що протягом всього 2016 року позивач був власником, зокрема житлового будинку що розташований по вул. Садова, 2 (перейменувана вул. Комсомольська) в є. Липів Ріг Ніжинського району Чернігівської області.

Крім того, судова колегія відзначає, що судовим рішенням в іншій справі № 825/1403/17, яке набрало законної сили, встановлено правомірність податкових повідомлень-рішень від 20.07.2017 р. №№ 99800-13, 99801-13 та визначено, що позивач зобов'язаний сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 32795,76 грн., тобто саме ту суму, з приводу розрахунку якої ним подано адміністративний позов у цій справі.

У свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 24.07.2003 р. по справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Доводи апелянта про те, що на суму визначеного йому податкового зобов'язання, на його думку, впливає те, що 15.09.2016 р. ним було відчужено житловий будинок садибного типу АДРЕСА_3 на підставі договору дарування, а також, що відповідач мав застосувати пп. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України, але проігнорував цю норму, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суперечать нормам ст.ст. 2, 12 Закону № 1952-IV та ст. 182 ЦК України, а тому до уваги колегією суддів не приймаються.

Аналізуючи доводи апелянта, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ (рішення від 21.01.1999 р., справа «Гарсія Руїз проти Іспанії»),в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Натомість, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: