Справа № 0940/2548/18
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2019 р. справа № 0940/2548/18
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо перерахунку і виплати позивачу пільгової пенсії по віку, як ліквідатору другої категорії, відповідно до статей 49, 51 та 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та статей 17-19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії; зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати пільгову пенсію по віку ОСОБА_1, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, із 14.06.2015 з урахуванням вимог статті 46 Конституції України, статей 49 та 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, статей 17-19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, рішень Конституційного суду України та розяснення Верховного Суду України.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої, на думку позивача, менший від прожиткового мінімуму, що суперечить статті 46 Конституції України. Так, ОСОБА_1 вважає, що відповідач при визначенні розміру пенсії протиправно зарахував пенсію за втрату здоровя та гірську набавку в загальний розмір пенсії, який визначений 1435,00 грн., оскільки такі види пенсії та надбавки мають додатково нараховуватися до розміру пенсії, який визначений прожитковим мінімумом. Позивач звертався до Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з відповідною завою від 01.11.2018 про приведення розміру пенсії до вимог Конституції України, однак відповідач листом від 14.11.2018 №137/Б-15 відмовив позивачу в перерахунку пенсії.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 30.01.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
14.02.2019 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позову. Зокрема представник відповідача вказав, що розмір пенсії позивача з 01.07.2018 становить 1435,00 грн., яка включає: 355,84 грн. розмір пенсії за віком; 287,88 грн. доплата до прожиткового мінімуму; 170,82 грн. щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 162,91 грн. підвищення за проживання в гірській місцевості; 457,55 грн. щомісячна державна адресна допомога. Таким чином, ОСОБА_1 отримує пенсію, розмір якої не менший від прожиткового мінімуму. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою від 21.02.2019 Івано-Франківський окружний адміністративний суд залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії, в частині вимог щодо зобов'язання вчинити певні дії за період з 01.11.2015 по 28.06.2018.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 11.03.2011 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та перебуває на обліку в Косівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. Пенсію позивачу призначено при неповному стажі роботи 11 років 1 місяць 27 днів, в тому числі 4 місяці 18 днів (робота по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, обчислена в кратному розмірі).
01.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з завою про приведення розміру пенсії до вимог Конституції України. Зокрема, позивач зазначив, що з 01.10.2018 його пенсійне забезпечення мало становити 1926,98 грн., з яких: пенсія 1435,00 грн., пенсія за втрату здоровя 170,82 грн. та гірська надбавка 321,64 грн. (а.с.11).
Листом №137/Б-15 від 14.11.2018 відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії (а.с.12).
Вважаючи відмову Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо перерахунку і виплати позивачу пільгової пенсії по віку, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду, в якому просив зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати пільгову пенсію по віку позивачу, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, із 14.06.2015 з урахуванням вимог статті 46 Конституції України, статей 49 та 65 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, статей 17-19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, рішень Конституційного суду України та розяснення Верховного Суду України.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно із статтею 10 вказаного Закону України, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів пенсійний вік зменшується на 10 років.
Пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення - категорія 2.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відноситься до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А №353675 від 22.10.2010 учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС у 1986 році (а.с.7).
Позивач на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 11.03.2011 отримує пенсію за віком.
Правовідносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування врегульовані нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Стаття 28 вищевказаного Закону регламентує мінімальний розмір пенсії за віком.
Так, згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Згідно частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році розмір прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року - 1373 грн., з 1 липня - 1435 грн., з 1 грудня - 1497 грн.
Згідно розпорядження Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №157027 від 04.10.2018 позивачу з 01.10.2018 призначено пенсію в загальному розмірі 1435,00 грн., тобто не менше встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожиткового мінімуму з 01.07.2018 (а.с.8).
Порядок та розмір виплати щомісячної державної адресної допомоги, яка виплачується коли розмір пенсії не досягає прожиткового мінімуму, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян».
Так, пунктом 2 наведеної постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 передбачено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 2-1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
Тобто, ОСОБА_1 отримує щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, та підвищення за проживання в гірській місцевості, що підтверджується копією розпорядження Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №157027 від 04.10.2018.
В свою чергу, на виконання вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», розмір щомісячної державної адресної допомоги, визначається як різниця між розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та сумою пенсійних виплат, до яких входять 170,82 грн. щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та 162,91 грн. підвищення за проживання в гірській місцевості у відповідності до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд дійшов висновку про правомірність дій пенсійного органу, адже щомісячна державна адресна допомога, передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», нараховується після врахування всіх надбавок і доплат, оскільки із розрахунків, які містяться в матеріалах справи випливає менший розмір пенсії позивача за встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, вказаній в постанові від 20.12.2018 в справі №576/802/17.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.
При цьому, види виплат, які виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і такими виплатами є: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника (частина 1 статті 9). За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб'єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата (частина 2 статті 9). У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера (частина 3 статті 9).
Отже, за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, одноразова виплата (стаття 56 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування») та допомога на поховання.
З огляду на вищенаведені норми Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», у разі відсутності необхідного стажу для призначення пенсії у розмірі прожиткового мінімуму (у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років), за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному страховому стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до 949 грн. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265, положення якої застосовувались до 01.10.2017), виплачується за рахунок коштів державного бюджету.
Організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування (абзац 2 частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»), що базується на принципах, закріплених у статті 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», серед яких заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.
Таким чином, сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов'язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв'язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», та розміром пенсійних виплат. Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.
Частина третя статті 46 Конституції України дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у частині 2 статті 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Їхнє застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов'язань перед особою.
Таким чином, законодавством розмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.
Держава взяла на себе зобов'язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.
Саме на виконання своїх зобов'язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» тощо.
Такі висновки Верховного Суду щодо дотримання органами Пенсійного фонду України вимог статті 46 Конституції України при визначенні розміру пенсії не нижче прожиткового мінімуму, зазначені в постанові від 31.10.2018, прийнятої за результатом розгляду справи №148/625/17.
При цьому, згідно частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства та висновки Верховного Суду у справах №576/802/17 (постанова від 20.12.2018), №148/625/17 (постанова від 31.10.2018), суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити певні дії, є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.