Справа № 448/158/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1687/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Представника позивача адвоката Гавенка Богдана Івановича на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 18 грудня 2018 року (головуючого судді Білоус Ю.Б.) ухвалене у відкритому судовому засіданні о 13 год. 24 хв. повний текст рішення складено 28.12.2018 в м. Мостиська у справі №448/158/18 за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ Скоромний Ярослав Ігорович про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 08.02.2018 звернулася в суд з позовом до Львівської митниці ДФС третя особа в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник Управління ПМП та МВ Скоромний Ярослав Ігорович в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №3766/20900/17 в справі про порушення митних правил від 21.08.2017.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Представник позивача адвокат Гавенко Богдан Іванович подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, позивачку перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 29.07.2017 відносно позивачки складений протокол про порушення митних правил №3766/20900/17.

У протоколі зазначено, що згідно інформації, яка міститься в базі даних ЄАІС ДФС, 17.02.2016 о 01:09:12 год. громадянкою ОСОБА_2 по смузі руху «зелений коридор» було ввезено на митну територію України, через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС в митному режимі «транзит» автомобіль марки «VW Jetta», реєстраційний номер VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 і станом на 29.07.2017 року його не вивезено та в інший митний режим не заявлено.

Постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника Управління ПМП та МВ Скоромного Ярослава Ігоровича №3766/20900/17 від 21 серпня 2017 року позивачку ОСОБА_2 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України) перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно частини 1 статті 381 цього Кодексу громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Положеннями частини 1 статті 192 цього Кодексу визначено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється згідно з Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 травня 2012 року № 657, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 року за № 1669/21981.

Згідно з цим Порядком, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Апеляційним судом встановлено те, що в матеріалах справи відсутні дані про факт аварії чи дії обставин непереборної сили, а також письмове повідомлення позивачки з цього приводу.

Згідно інформації, яка міститься в базі даних ЄАІС ДФС, 17.02.2016 о 01:09:12 год. громадянкою ОСОБА_2 по смузі руху «зелений коридор» було ввезено на митну територію України, через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС в митному режимі «транзит» автомобіль марки «VW Jetta», реєстраційний номер VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 і станом на 29.07.2017 року його не вивезено.

Натомість позивачка в адміністративному позові зазначає, що автомобіль не оформляла, їхала в цьому автомобілі в якості пасажира, за кермом перебував невідомий їй чоловік.

На думку суду вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення митних правил, так як позивачка добровільно надала свої документи для митного оформлення транспортного засобу в режимі «транзит».

В наданих під час складання протоколу поясненнях вказала - «зі змістом протоколу ознайомлена, усі необхідні пояснення будуть надані мною при розгляді справи» та нею підписаний та отриманий.

Таким чином, на основі цих даних судом встановлено факт в'їзду в Україну 17.02.2016 позивачкою на автомобілі марки «VW Jetta», реєстраційний номер VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 та поміщення його в режим «транзит».

Крім того, позивачка зазначає, що не могла бути водієм транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VW Jetta», оскільки немає посвідчення водія на керування транспортними засобами та додає відповідь регіонального сервісного центру у Львівській області .

Ці твердження позивачки не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу IV Наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 р. за № 1428/11708, у разі ввезення ТЗ, знятих з реєстраційного обліку у відповідних реєстраційних органах іноземних держав чи України, якщо ТЗ були зареєстровані в таких органах, або нових ТЗ на митну територію України з метою транзиту власник (уповноважена особа) пред'являють його митному органу для проведення митного огляду й подають оригінали та ксерокопії таких документів:

- ВМД, заповнену відповідно до заявленого митного режиму транзиту через митну територію України;

- що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

- реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

- паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, при ввезенні на митну територію України транспортних через засобів в режимі «транзит» пред'явлення посвідчення водія не вимагається. Тому твердження позивачки про відсутність в неї посвідчення водія спростовується вищенаведеним.

Щодо факту звернення позивачки до правоохоронних органів із заявою про вчинення невстановленою особою злочину, відповідальність за який передбачена частиною 3 ст. 190 КК України, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 0000523 від 18.08.2017 року, не може слугувати доказом відсутності вини громадянки ОСОБА_2 у порушенні нею митних правил з огляду на те, що сама по собі така заява не спростовує вини позивачки, а вина особи у вчиненні кримінально караного діяння може бути встановлена лише вироком суду, ухваленим за результатами розгляду відповідного кримінального провадження, який набрав законної сили, а згідно довідки вих 10069/02/53 від 04.10.2018, що 09 жовтня 2017 року по кримінальному провадженню відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України прийнято рішення про закриття вищевказаного кримінального провадження. А пункт 2 частини 1 статті 284 КПК України вказує, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, а згідно частини 6 статті 78 КАС України обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

В доповнення до наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачкою дії працівників митниці щодо оформлення документів на ввезення на митну територію України в режимі «транзит» транспортного засобу марки «VW Jetta», реєстраційний номер VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 не були оскаржені до вищестоящого органу чи до суду, а тому посилатись на їх неправомірність у позивачки немає підстав.

За змістом частини 1 статті 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 МК України, не є вичерпним.

А тому, триваючими визначаються правопорушення, які почались з якоїсь протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Отже, використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку, а відтак, виявивши вказане порушення 29.07.2017 року (під час перевірки баз даних) та приймаючи 21 серпня 2017 року спірну постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

При цьому, станом на момент виявлення правопорушення, обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України, виконаний не був, що також не спростовано самим позивачем.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року справа № 464/7796/16-а адміністративне провадження № К/9901/37188/18.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника Управління ПМП та МВ Скоромного Ярослава Ігоровича №3766/20900/17 в справі про порушення митних правил від 21.08.2017 є правомірною, підстав для її скасування скаржником не доведено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Представника позивача адвоката Гавенка Богдана Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 18 грудня 2018 року у справі №448/158/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль