Справа № 560/4219/18
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4219/18
РІШЕННЯ

іменем України

13 лютого 2019 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Бачок О.В. позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3
розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/556 від 06.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управлінням держпраці у Хмельницькій області 06 листопада 2018 року винесено Постанову № 22/556 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 223380,00 грн., у звязку із порушенням законодавства про працю. Підставою для накладення штрафу стала інформація відображена в ОСОБА_2 інспекційного відвідування від 16 жовтня 2018 року, відповідно до якого під час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, згідно письмових пояснень працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданих кадрових та бухгалтерських документів, встановлено, що трудові відносини з вказаними працівниками в період з 24.09.2018 року по 25.09.2018 року належним чином не оформлені. Вважає, що Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/556 від 06 листопада 2018 року винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а викладені в ній та ОСОБА_2 інспекційного відвідування обставини не відповідають дійсності, внаслідок чого звернувся до суду про її скасування.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У строк встановлений судом представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов. Згідно відзиву, відповідач не погоджується із позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що Управлінням Держпраці у Хмельницькій області правомірно проведений захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Так, оскільки державним інспектором під час проведення перевірки були виявлені численні порушення трудового законодавства, то в подальшому було складено акт перевірки, в якому вказані порушення зафіксовані у встановленому порядку. На підставі даного акту, в межах наданих повноважень, з урахуванням усіх обставин справи, посадовою особою Управління прийнято обґрунтоване рішення про накладення на позивача штрафу. Таким чином, оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, на думку відповідача, винесена з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу, інші документи були направлені позивачу рекомендованим листом, а тому вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення жодного порушення порядку допущено не було.

Ухвалою суду від 03.01.2019 адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, суд вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 09.10.2018 за № 201 та направлення від 09.10.2018 за № 877/18, управлінням Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю, за результатами чого складено акт інспекційного відвідування за № 22-01/2974-ІВ від 16.10.2018, яким зафіксовано порушення суб'єктом господарювання вимог трудового законодавства.

Під час інспекційного відвідування, проведеного 09.10.2018 у ФОП ОСОБА_1 в працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посадовою особою Управління Держпраці у Хмельницькій області відібрані письмові пояснення.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено припис від 22.10.2018 року за № 22-01/2974-ІВ-751 з вимогою усунути порушення статей 21, 24 Кодексу законів про працю України, Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", які зафіксовані у вказаному акті перевірки.

06.11.2018 першим заступником начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області ОСОБА_6 за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на підставі вказаного акту перевірки, постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № 22/556, за порушення позивачем вимог частини 1, 3 статті 24 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 223380,00 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 N 877-V (далі Закон N 877-V).

Як зазначено в статті 1 Закону N 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 2 Закону N 877-V визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону N 877-V).

Відповідно до положень статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2017 № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 Порядку № 295).

Відповідно до пп. 6 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про, зокрема: - роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; - роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі (пункт 8 Порядку № 295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).

Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та підставність оскаржуваної постанови відповідача на основі зазначених правових норм, суд виходить з наступного.

Оскаржуваною постановою № 22/556 від 06.11.2018 встановлено порушення позивачем вимог ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, постанови КМУ № 413 від 17.06.2015 «Повідомлення про прийняття працівника на роботу», яке, за твердженням відповідача, полягало у тому, що між ФОП ОСОБА_1 та працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 мали місце трудові відносини, які юридично не приведені у відповідність до вимог чинного законодавства, тобто працівники ОСОБА_4, ОСОБА_5 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівників на роботу, що передбачено Постановою №413.

Так, згідно з частиною другою статті 2 КЗпП працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим за підстав, наведених в частині першій статті 24 КЗпП.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП).

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 (далі Постанова № 413).

За правилом, визначеним Постановою № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідач посилається на те, що з наданих письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що вказані працівники не укладали з позивачем трудового договору чи цивільно-правового договору, з дати працевлаштування - 24.09.2018.

Судом встановлено, що працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час перевірки працювали за трудовим договором з 26.09.2018 та повідомлення в ДФС про прийняття працівників на роботу були відправлені 26.09.2018 до моменту допуску працівників до роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме копіями трудових договорів від 26.09.2018 укладених позивачем із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, копією заяви про прийняття на роботу ОСОБА_4 від 26.09.2018, копією заяви про прийняття на роботу ОСОБА_5 від 26.09.2018, копіями наказів про прийняття на роботу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 26.09.2018, копією табеля обліку робочого часу за вересень 2018, за жовтень 2018, копією розрахунково - платіжної відомості № 01 за вересень місяць 2018 року, копією повідомлення про прийняття працівника на роботу, зареєстрованим податковим органом за Вх. № 128418 від 26.09.2018.

Також судом встановлено, що вся звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходи, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів позивачем подається до контролюючого органу.

Судом критично ставиться до посилань відповідача в акті перевірки на те, що працівниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування було надано письмові пояснення, що вони перебували у трудових відносинах з позивачем з 24.09.2018, оскільки даний факт відповідачем не підтверджено жодними належними доказами.

Матеріали справи містять пояснення працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відібрані 09.10.2018, суд зазначає, що станом на день відібрання пояснень, зазначені особи належним чином оформлено відносини із роботодавцем, про що свідчать матеріали справи та не заперечували сторони в судовому засіданні.

Окрім того, факт оформлення трудових договорів позивача із працівниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 саме з 26.09.2018, підтвердила допитана в судовому засіданні, в якості свідка - ОСОБА_5, яка пояснила суду, що працює у ФОП ОСОБА_1 з 26.09.2018 на підставі трудового договору від 26.09.2018 - кравцем, за що отримує заробітну плату.

Стосовно наданих пояснень під час підготовки до інспекційного відвідування посадовим особам відповідача, а саме, щодо виникнення трудових відносин ОСОБА_5 із позивачем з 24.09.2018, свідок ОСОБА_5 пояснила, що на момент надання 09.10.2018 пояснень вона не могла пам'ятати точної дати працевлаштування, оскільки примірник її трудового договору знаходився у неї дома, а тому згадати точну дату працівник не змогла, внаслідок чого назвала - 24.09.2018.

Також, судом взято до уваги надані до суду представником позивача пояснення громадянки ОСОБА_4, в яких остання пояснила, що інспекторами відповідача було здійснено вихід до господарської одиниці - швейного цеху, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 На момент перевірки вона знаходилася у приміщенні цеху, де виконувала роботу в'язальниці. Посадові особи відповідача повідомили ОСОБА_4, про те, що їй потрібно надати пояснення, на що остання погодилася, однак у наданих поясненнях вказала неправильну дату подачі заяви про працевлаштування - 24.09.2018, так як, прийшла влаштовуватися на роботу - 26.09.2018.

Як вже зазначалося, відповідно до вимог ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці несуть відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Представником відповідача до суду не надано, а судом, з матеріалів справи не встановлено жодних доказів допуску зазначених вище осіб до роботи без укладення трудових договорів, зокрема 24.09.2018. Суд зазначає, що станом на момент проведення перевірки та відібрання пояснень у працівників позивача, останнім не учинялися дії, які б свідчили про допуск до роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення трудового договору.

Враховуючи викладене, а також встановлення факту відсутності в діях позивача порушення передбаченого статтями 21, 24 Кодексу законів про працю України та Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", суд вважає, що накладення відповідачем на позивача штрафу у розмірі 223380,00 грн. не може вважатись правомірним.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, прийнятою не у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про її протиправність та скасування.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем сплачено згідно квитанції № 115 від 06.12.2018 судовий збір у розмірі 2233,80 грн.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір у розмірі 2233,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/556 від 06.11.2018.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2233,80 грн. (дві тисячі двісті тридцять три гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18 лютого 2019 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 29001 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Кам'янецька, 74, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137)
Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_7
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_7