Справа № 815/1606/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

06 лютого 2019 р. м. ОдесаСправа № 815/1606/18

Категорія:12.2 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.
Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання противоправною бездіяльність,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Комісії з ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Міністерству внутрішніх справ України, а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо не приведення документів до відповідності нормам законодавства та невиплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобов'язання привести до відповідності норм діючого законодавства документи щодо звільнення з ОВС та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність УМВС на Одеській залізниці щодо не проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_2 у день його звільнення 08 вересня 2015 року та не видачі йому у цей день копії наказу про звільнення, трудової книжки та військового квитку; стягнуто з Управління МВС на Одеській залізниці на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку проведення остаточного розрахунку при звільнення, за період з 08 вересня 2015 року по 21 жовтня 2015 року, у сумі 4750,92 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позивних вимог, так як відповідачем не зазначено в наказі про звільнення та трудовій книжці фактичного дня звільнення позивача зі служби.

При цьому, апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що вказані обставини вплинули на розмір його вислуги років.

Крім того, апелянт зазначає, що противоправними діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яка безпідставно не стягнута на його користь судом першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в МВС України.

Проте, наказом УМВС України на Одеській залізниці від 08 вересня 2015 року № 130 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України».

При цьому, позивач виконував покладені на нього службові обов'язки слідчого в період з вересня по жовтень 2015 року.

Крім того, з позивачем проведено остаточний розрахунок лише 21 жовтня 2015 року.

В свою чергу, вважаючи що позивачу не виплачено компенсацію за затримку проведення остаточного розрахунку при звільнення, а також невірно зазначено дату його звільнення, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як відповідачем протиправно не проведено остаточного розрахунку з позивачем у день його звільнення 08 вересня 2015 року, з чим частково не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За приписами ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем оскаржено бездіяльність Комісії з ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці щодо не приведення його документів до відповідності нормам законодавства та невиплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також заявлено вимогу про зобов'язання привести до відповідності норм діючого законодавства документи щодо його звільнення з ОВС та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути на свою користь завдану йому моральну шкоду суб'єктом владних повноважень, у розмірі 5 000,00 грн.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини є трудовим спором у сфері публічної служби.

При цьому, право особи на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

В даному випадку, таким легітимним обмеженням є строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, що установлений чинним процесуальним законодавством.

В свою чергу, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Між тим, в аспекті спірних правовідносин колегія суддів робить висновок, що оскільки позивач звернувся з позовом про захист трудових прав, а КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати інші строки звернення до суду, то є достатні підстави для застосування положень статті 233 КЗпП України у цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.

В даному випадку, у вказаному Рішенні Конституційний Суд України роз'яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, позивача звільнено з органів внутрішніх справ 08 вересня 2015 року, а остаточний розрахунок з ним проведено 21 жовтня 2015 року.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що датою, з якої позивач мав би дізнатися про порушення своїх трудових прав є дата отримання ним нарахованих сум грошового забезпечення, а тому враховуючи, що від цієї дати (21 жовтня 2015 року) минуло більше двох років до дня звернення до суду з даним адміністративним позовом (11 квітня 2018 року), позивачем пропущено відповідний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 24 січня 2019 року (справа № 802/28/16-а).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин позивачем не стягується заборгованість із заробітної плати, а тому судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про дотримання позивачем строків звернення до суду.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, згідно ч. 5 ст.240 КАС України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

В даному випадку, позивачем подано клопотання про повернення сплаченого судового збору за подання даного адміністративного позову, яке підлягає задоволенню, відповідно до вищевказаних вимог КАС України та ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 308, 311, 319 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року - скасувати, адміністративний позов ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання противоправною бездіяльність, стягнення коштів - залишивши без розгляду, згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений судовий збір за подання адміністративного позову, у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., згідно квитанції № 0.0..1 від 20 квітня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.