Справа № 500/2728/18
Суддя: Шульгач Микола Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2728/18

19 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді : Шульгача М.П.,

при секретарі: Музиці О. М.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Мурована І.,

розглянувши у відкритому судовому справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної Фіскальної Служби у Тернопільській області форми «Ф» №1570412 від 28.03.2017 р. яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за 2018 рік по транспортному податку з фізичних осіб в сумі 25 000 гривень 00 копійок; податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної Фіскальної Служби у Тернопільській області форми «Ф» №0000563/13-1916 від 26.03.2017 p., яким позивачу визначено за 2017 рік податкове зобов'язання з податку па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 15 276.80 грн.; податкове повідомлення рішення Головного управління Державної Фіскальної Служби у Тернопільській області форми «Ф» № 0000562-13- 1916 від 26.03.2017 р., яким позивачу визначено за 2017 рік податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 5 510,40 грн.; податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної Фіскальної Служби у Тернопільській області форми «Ф» №0000564/13-1916 від 26.03.2017 р. яким позивачу визначено за 2017 рік податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 11 177,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що 26.10.2018 року позивач отримав від Головного управління ДФС у Тернопільській області корінці спірних податкових повідомлень - рішень разом з позовною заявою відповідача про стягнення з нього податкового боргу в загальній суму 57 093,69 грн., в тому числі: по транспортному податку за 2018 рік в сумі 25 000,00 грн., по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 31 964,80 грн.

Однак, зазначає, що беручи до уваги середньоринкову вартість автомобіля позивача він взагалі не міг бути об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, оскільки його середньоринкова вартість не перевищувала 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 податкового (звітного) року. Також, якщо керуватись інформацією з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, то автомобіль є об'єктом оподаткування тільки до трьох років включно, а тому податкове повідомлення рішення форми «Ф» №1570412 від 28.03.2017 р. є протиправним і прийняте без достатніх на те підстав.

Щодо податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки позивач пояснив, що належно йому майно, а саме: нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 172,2 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху), загальною площею 477,4 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 349,3 кв.м., у відповідності до пп. "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування оскільки це будівлі промисловості, а відтак податок на нерухоме майно на них не повинен нараховуватись.

Враховуючи викладене просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову та надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Зокрема пояснила, що підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення є інформація згідно Переліку з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку про середньо ринкову вартість ідентичного автомобіля, що належить позивачу. Контролюючий орган позбавлений обов'язку щодо самостійного розрахунку середньоринкової вартості того чи іншого транспортного засобу. Повноваження відповідача полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі інформації про автомобілі середньо ринкова вартість яких визначена Мінекономрозвитку і така вартість не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб'єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів.

Також представник відповідача вказала, що положення щодо застосування пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Як підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником нежитлового приміщення нежитлових будівель приміщення товарного цеху-гаражу загальною площею 172,2 кв.м., приміщення товарного цеху-гаражу загальною площею 477,4 кв.м., приміщення товарного цеху-гаражу загальною площею 349,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2. Тобто, в межах спірних відносин наявна лише одна з обов'язкових умов - виробничі приміщення. Відтак, об'єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

На підставі викладеного просила суд відмовити в позові у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу Audi Q7, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_3 2015 року випуску, об'єм циліндрів двигуна - 2967, тип пального - дизель.

Також, позивачу належить нежитлового приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 172,2 кв.м., нежитлового приміщення (тарного цеху), загальною площею 477,4 кв.м., нежитлового приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 349.3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, що раніше належали відкритому акціонерному товариству Колиндянський концентратно-дріжджовий комбінат».

26 березня 2018 року відповідач виніс податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0000564/13-1916, яким визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 11177,60 грн., форми «Ф» №0000563/13-1916, яким визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 5510,40 грн., форми «Ф» №0000562/13-1916, яким визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 15276,80 грн. Окрім того, 28 березня 2018 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1570412, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 25000,00 грн.

Не погодившись з такими рішеннями відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 28.03.2018 року №1570412 (по транспортному податку), суд зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 267.1 та 267.2 ст.267 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального".

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Відповідно до пп. 3.1 п.3 ст.267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п.4 ст.267 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 5.1 п.5 ст. 267 ПК України).

Відповідно до інформації баз даних органів ДФС, позивач є власником легкового автомобіля AUDI Q7, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 2967 см3, тип пального - дизель, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1, дата реєстрації - 26.02.2016.

Відповідно до зазначеного вище Переліку, який міститься на веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України автомобіль марки - AUDI Q7, 2015 року випуску (включно) - до 3 років, об'ємом двигуна 2967 см3, тип пального - дизель є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Водночас, як слідує із наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Інтер Авто Центр» №27 від 01.08.2018 року, автомобіль AUDI Q7 3.0 TDI quattro з номером кузова - НОМЕР_1 та державним номером НОМЕР_3 був виготовлений 28.02.2015 року.

Відповідно до пп. 267.6.7 п.267.6 ст. 267 ПК України у разі спливу п'ятирічного віку легкового автомобіля протягом звітного року податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п'яти років.

Таким чином, застосовуючи по аналогії приписи пп. 267.6.7 п.267.6 ст. 267 ПК України, суд дійшов висновку, що автомобіль AUDI Q7, 2015 року випуску, об'ємом двигуна 2967 см3, тип пального - дизель, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 є об'єктом оподаткування лише з 01 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року. А відтак, відповідач повинен був визначити позивачу грошове зобов'язання по транспортному податку у розмірі 4166,60 грн. (25000,00 грн./12 міс.*2 міс.=4166,60 грн.).

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 28.03.2018 року №1570412 підлягає до часткового скасування.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 26.03.2018 року №0000563/13-1916, від 26.03.2018 року №0000562/13-1916, від 26.03.2018 року №0000564/13-1916 (по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), суд зазначає таке.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Як слідує з матеріалів справи, позивач є власником нежитлового приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 172,2 кв.м., нежитлового приміщення (тарного цеху), загальною площею 477,4 кв.м., нежитлового приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 349.3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Суд не погоджується з твердженням представника позивача про те, що належне позивачу майно у відповідності до пп. "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування оскільки це будівлі промисловості, з огляду на наступне.

Так, підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про те, що її застосування можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб'єкта власності.

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устатковання, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об'єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

В даному спірному випадку жодна з обов'язкових умов не дотримана, оскільки згідно відомостей про об'єкт нерухомого майна, нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 172,2 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху), загальною площею 477,4 кв.м., нежитлове приміщення (тарного цеху-гаражу), загальною площею 349.3 кв.м., які на праві власності належать позивачу не є будівлями промисловості.

Окрім того, пунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не охоплюється нерухомість, яка належить фізичній особі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №819/314/18.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 264,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати частково податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби Тернопільської області форми "Ф" № 1570412 від 28.03.2017 року на суму 20833,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, ) в користь ОСОБА_4, (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) сплачений судовий збір в розмірі 264,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Шульгач М.П.

копія вірна

Суддя Шульгач М.П.