Справа № 460/262/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2019 року м. Рівне №460/262/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.01.2018 №39125-33-18/21.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання стягувачем не пропущено, а тому підстави для повернення відсутні.

Ухвалою суду від 06.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження із розглядом справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 14.02.2019.

Судове засідання 14.02.2019 відкладено до 19.02.2019 у зв'язку з відсутністю у суду відомостей про вручення відповідачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У судове засідання 19.02.2019 сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання з урахуванням вимог ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Причини неявки відповідача суду не відомі.

З урахуванням клопотання позивача, вимог п.1 ч.3, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України, суд розглянув справу за відсутності сторін у порядку письмового провадження, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

4 грудня 2018 року Рівненським окружним адміністративним судом, що розглядав справу як суд першої інстнації, було видано виконавчий лист у адміністративній справі №817/1828/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Як зазначено у листі, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання - до 9 грудня 2018 року (а.с.7).

5 грудня 2018 року ОСОБА_1 надіслала поштою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про прийняття до примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/1828/15 та вказаний виконавчий лист. Рекомендований лист позивача відділом виконавчої служби було отримано 7 грудня 2018 року. Ці обставини підтверджуються накладною ПАТ «Укрпошта» №151, описом вкладення до рекомендованого листа від 05.12.2018 (а.а.с.9-10) та інформацією з сайту ПАТ «Укрпошта» щодо пошуку поштових відправлень (а.с.10).

16 січня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. прийнято рішення та сформовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (№39125-33-18/21 від 16.01.2019). Підставою для повернення без виконання виконавчого листа у справі №817/1828/15 зазначено пропущення строку пред'явлення до виконання (а.с.11).

Зазначене повідомлення надіслано Міністерством юстиції України 24 січня 2019 року, а отримано ОСОБА_1 - 30 січня 2019 року. Ці обставини підтверджуються копією конверта та інформацією з сайту ПАТ «Укрпошта» щодо пошуку поштових відправлень (а.а.с.12-13).

Не погодившись із повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В силу вимог п.2 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону №1404-VIII, строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як встановлено судом, строк пред'явлення до виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/1828/15 - до 9 грудня 2018 року. Позивачем даний виконавчий документ подано для виконання 5 грудня 2018 року. Тобто, строк, встановлений ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII, у даному випадку пропущено не було.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Законом №1404-VIII не передбачено обов'язку стягувача подавати виконавчий документ для виконання особисто, а тому направлення такого документа поштою є належним способом пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Той факт, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву позивача від 04.12.2018 про прийняття до примусового виконання обумовленого виконавчого листа та сам виконавчий лист було отримано 07.12.2018 не спростовує тих обставин, що позивач реалізувала своє право на пред'явлення виконавчого документа до виконання 05.12.2018, подавши заяву та виконавчий лист у відділення поштового зв'язку.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення.

Зокрема, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece», заява № 18357/91), суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N209, с.20, п.59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N18, с.16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

В силу вимог ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене, повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації громадянином його гарантованого Конвенцією «права на суд».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання є протиправним, сформоване та надіслане позивачу з порушенням вимог Закону №1404-VIII, не відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, а тому, як передбачений цим Законом процесуальний документ, підлягає до скасування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довела обґрунтованість позовних вимог, у той час як відповідачем не доведено правомірність свого рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40грн., сплачені згідно з квитанцією від 05.02.2019 №9822884 (оригінал знаходиться в матеріалах справи).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.01.2018 №39125-33-18/21.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2019 року.

Суддя Дудар О.М.