Справа № 570/1791/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року

Київ

справа №570/1791/16-а

адміністративне провадження №К/9901/39024/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року (судді Шидловський В.Б., Мацький Є.М., Капустинський М.М.) у справі № 570/1791/16-а за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Рівненському районі Рівненської області (далі - управління ПФУ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним рішення управління ПФУ про відмову у призначенні їй пенсії за вислугою років згідно зі статтею 501 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), зобов'язати провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до вказаної норми з 15 березня 2016 року, виходячи з розміру пенсії 88 відсотків від суми щомісячного заробітку.

Рівненський районний суд Рівненської області постановою від 03 листопада 2016 року позов задовольнив.

Суд першої інстанції в основному виходив з недопустимості звуження змісту існуючих прав позивачки у розумінні Конституції України.

Житомирський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 грудня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Покликаючись на положення статті 501 Закону № 1789-ХІІ щодо складових розрахунку стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, виходячи з фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатнього стажу вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1

Також суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування до спірних відносин Закону № 1789-ХІІ, оскільки на час їх виникнення діяв Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

ОСОБА_1 не погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції і звернулася із касаційною скаргою про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

У скарзі зазначає, що вона звернулась до суду з позовом про оскарження відмови управління ПФУ в призначенні пенсії за вислугу років з мотивів визнання помилковості названих законодавчих підстав для такої відмови, а не через відсутність у неї необхідного стажу роботи. Поряд з тим указує на наявність у неї пільгового стажу для призначення спеціальної пенсії. Покликається і на помилковість висновків апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для застосування до спірних відносин Закону № 1789-ХІІ.

Управління ПФУ подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивачка 15 березня 2016 року звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі статті 501 Закону № 1789-ХІІ, зокрема 88 відсотків суми місячної чинної заробітної плати.

Листом від 21 березня 2016 року за № 1811/02 відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачці.

З оглянутої судом копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що в період з 01 вересня 1984 року по 29 червня 1987 року вона навчалася в Чернігівському юридичному технікумі та отримала освіту за спеціальністю «Правознавство та облік в системі соціального забезпечення», здобула кваліфікацію юриста. Половина строку її навчання складає 01 рік 04 місяці 29 днів.

З 01 вересня 1996 року по 30 червня 2001 року позивачка навчалася у Прикарпатському університеті імені Василя Стефаника та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», здобула кваліфікацію юриста. Половина строку її навчання складає 02 роки 04 місяці 29 днів.

Із 21 липня 1987 року по 04 березня 1992 року ОСОБА_1 працювала на посаді інспектора відділу ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, що складає 04 роки 07 місяців 13 днів.

Свою професійну діяльність в органах прокуратури розпочала 12 лютого 2002 року і станом на день звернення до управління ПФУ стаж роботи в органах прокуратури складає 14 років 00 місяців 19 днів.

До спірних відносин були застосовані положення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ). Щодо застосування цих норм у системному зв'язку із нормами права, що регулюють ці відносини, слід зазначити таке.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону № 213-VIII його прийняття обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

Законом № 213-VIII внесені аналогічні за змістом зміни, зокрема, до статті 501 Закону № 1789-ХІІ і до статті 86 прийнятого, але нечинного на той час Закону № 1697-VIІ щодо припинення виплати пенсії та обмеження її розміру працюючим працівникам прокуратури, визначення її розміру з 01 січня 2016 року відповідно до Закону № 1058-IV та встановлення максимального розміру пенсії.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII «у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Буквальний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI (який значиться в наведеному переліку законів). З 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні.

Статтею 86 Закону № 1697-VIІ визначено і на теперішній час регулюється питання забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко