Справа № 826/3857/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 826/3857/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_1

до 1. Міністерства юстиції України;

2. Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації

Міністерства юстиції України;

3. Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції

України

4. Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

Міністерства юстиції України

треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору:

Нотаріальна палата України, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

У березні 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ), Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі - Комісія з питань розгляду скарг), Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України (далі - Департамент нотаріату МЮУ), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України (далі - ДП «Національні інформаційні системи») та просила суд:

- визначити протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року № 324/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;

- визнати протиправним та скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16 грудня 2016 року;

- зобов'язати ДП «Національні інформаційні системи» розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні 08 листопада 2017 року представник позивача звернувся до суду з усним клопотанням про відкликання позову в частині вимог про зобов'язання ДП «Національні інформаційні системи» розблокувати приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року позов в зазначеній частині залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в іншій частині, позивач зазначає, що 02 березня 2017 року нею отримано оскаржуваний наказ, відповідно до якого частково задоволено скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» від 04 жовтня 2016 року, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, 29366399, 29366436, прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1, тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців.

Оскаржуваний наказ прийнято на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16 грудня 2016 року.

Посилаючись на те, що оскаржуваний наказ та висновок прийняті внаслідок неправильного застосування норм права, з порушенням вимог Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, у зв'язку з чим вони є протиправними, позивач стверджує, що скаржником - ПАТ «Державний ощадний банк України» при зверненні із скаргою до Міністерства юстиції України було порушено 30-денний строк, визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки з липня 2016 року банк приймав участь у пов'язаних судових процесах щодо визнання протиправними дій приватного нотаріуса та зобов'язання вчинити дії, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог. Проте, відповідачі не звернули на це увагу, розглянувши скаргу по суті.

Крім того, позивач зазначає, що звернувшись до неї з питанням здійснення державної реєстрації права власності на квартири у с. Чайки, вул. Коцюбинського, 9, заявниками (третіми особами у справі) було подано усі необхідні та передбачені чинним законодавством документи, а саме: технічні паспорти, договори купівлі-продажу майнових прав, акти приймання-передачі майнових прав на об'єкти нерухомості, довідки про оплату вартості майнових прав на квартири, які було перевірено на наявність заборон, арештів, іпотек тощо, сформовано відповідні довідки про відсутність перешкод для здійснення реєстрації права власності, зареєстровано права власності заявників. Під час реєстрації 18 квітня 2016 року, як зазначає позивач, було здійснено пошук у Державному реєстрі реєстрації прав власності за адресою об'єкта, проте встановити наявність іпотеки та заборони відчуження не виявилося можливим, оскільки у червні 2016 року іншим приватним нотаріусом ОСОБА_7 при посвідчені договору іпотеки майнових прав на вказані квартири та внесенні відповідних записів до реєстру, адреса майна зазначена без номерів секцій та квартир, що у свою чергу унеможливило виявлення записів про іпотеку та заборону. Такі обставини стали відомі позивачу з телефонного дзвінка працівника банку, після чого вона одразу перенесла записи про обтяження до відкритих розділів реєстру.

Отже, позивач вважає, що виявлені відповідачами порушення під час здійснення реєстраційних дій мають логічні пояснення, які необхідно було врахувати під час складання висновку від 16 грудня 2016 року, проте цього враховано не було, що призвело до винесення протиправного наказу.

Ухвалою суду від 21 березня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні 14 червня 2017 року оголошувалася перерва у зв'язку з залученням до участі у справі третіх осіб.

08 серпня 2017 року до суду надійшли заперечення щодо позову від ДП «Національні інформаційні системи», а також пояснення третьої особи у справі - Нотаріальної палати України.

08 листопада 2017 року надійшли заперечення щодо позовних вимог від Міністерства юстиції України, в яких, зокрема, зазначається, що під час проведення державної реєстрації прав власності, а саме - договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири АДРЕСА_2,АДРЕСА_5, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, укладених між ТОВ «ПГ Інвест» та фізичними особами, приватний нотаріус ОСОБА_1 не врахувала обставин перебування зазначеного нерухомого майна в іпотеці ПАТ «Ощадбанк», не зупинила процедуру реєстрації та зареєструвала права власності без документу, що підтверджує згоду іпотекодержателя на відчуження майнових прав, чим порушила права ПАТ «Ощадбанку». За таких обставин, на думку відповідача було складено обґрунтований висновок про виявлені порушення та правомірно виданий оскаржуваний наказ.

В судовому засіданні 08 листопада 2017 року заслухані пояснення представників сторін та третіх осіб, судом з урахуванням відсутності заперечень, ухвалено подальший розгляд справи провадити у письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, врахувавши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 10 жовтня 2016 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» на дії та рішення державного реєстратора ОСОБА_1 у зв'язку з реєстрацією права власності на квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4

За результатами розгляду зазначеної скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок від 16 грудня 2016 року, яким встановлено, що 31 січня та 24 лютого 2014 року ТОВ «ПГ Інвест» на підставі іпотечних договорів № 190, та № 444, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, передано в іпотеку АТ «Ощадбанк» майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, на квартири, що будуються за адресою: АДРЕСА_1

Іпотека та заборона відчуження на зазначені об'єкти зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На час розгляду скарги будівництво багатоповерхового житлового будинку за зазначеною адресою завершено, об'єкт введений в експлуатацію.

09 вересня 2016 року ТОВ «ПГ Інвест» звернулося з листом до ПАТ «Ощадбанк» щодо внесення змін до іпотечних договорів в частині зміни опису предмета іпотеки з майнових прав на повноцінні об'єкти нерухомого майна в збудованому будинку, у якому також було зазначено про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4.

У той же день з інформації, отриманої з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, скаржнику стало відомо, що, дійсно, 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29366488, на підставі якого зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_5, № 29366460 на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3, № 29366436 на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_4

Отже, за висновками Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України державна реєстрація права власності за фізичними особами відбулася без згоди іпотекодержателя, що є порушенням прав заявника. На підтвердження зазначених обставин, Комісією наведено також, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, № 29366460, № 29366399, № 29366436 до розділів, відкритих на квартири АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_5, АДРЕСА_4, зі спеціального розділу були перенесені записи про іпотеку № 14965487, 14965668, 14965575, 14965799 та обтяження № 14963602, 14963824, 14963749, 14963927, погашені записи про іпотеку № 4799204, 4799246, 4533753, 4533829 та обтяження № 4780402, 4780438, 4531075, 4533409 у спеціальному розділі.

Отже, за наявності підстав для прийняття рішень, передбачених статтями 23, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за висновками Комісії приватним нотаріусом ОСОБА_1 були прийняті рішення про реєстрацію прав власності, які підлягають скасуванню з вищезазначених підстав.

У подальшому оскаржуваним у даній адміністративній справі наказом Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року № 324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» частково задоволено скаргу ПАТ «Державний ощадний банк» від 04 жовтня 2016 року №55/2-01/1694-5418/2016-00/вих., скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, 29366399, 29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, тимчасово заблоковано доступ приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на шість місяців.

Спростовуючи висновки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, позивач стверджує, що у квітні 2016 року до неї як до державного реєстратора звернулися громадяни ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 з питання реєстрації права власності на нерухоме майно, зокрема квартир в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Одночасно із заявами відповідно до пункту 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), було подано: технічні паспорти, договори купівлі-продажу майнових прав на квартири, акти приймання-передачі майнових прав на об'єкти нерухомості, довідки про повну оплату вартості майнових прав на квартири (копії зазначених документів містяться в матеріалах справи, том 1 а.с.45-78). Подані пакети документів, а також перевірка у відповідних реєстрах на предмет наявності заборон, арештів, іпотек, тощо, давали підстави для реєстрації права власності на нерухоме майно заявників.

У цьому зв'язку судом з'ясовано, що відповідно до Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. З поданих оригіналів або копій (у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку) документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

За наявності зареєстрованих речових прав на такий об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про суб'єктів цих прав до відповідного відкритого розділу (пункт 20 Порядку № 1127).

У разі проведення державної реєстрації речових прав або обтяжень таких прав щодо об'єкта нерухомого майна, об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який не зареєстровано в Державному реєстрі прав або право власності на який не підлягає державній реєстрації відповідно до закону, а також проведення державної реєстрації іпотеки майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершене, державний реєстратор вносить відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав до спеціального розділу Державного реєстру прав (пункт 21 Порядку № 1127).

Позивач стверджує, що 18 квітня 2016 року під час реєстрації нею був здійснений пошук в Державному реєстрі речових прав за об'єктами нерухомого майна із зазначенням країни, області, району, вулиці, будинку, секції, квартири. Проте, встановити наявність чинної іпотеки та заборони відчуження не виявилося можливим, оскільки під час попереднього внесення відомостей до реєстру приватним нотаріусом ОСОБА_7 при посвідченні договору іпотеки майнових прав на квартири, щодо яких йдеться мова у позові, адреса будинку була зазначена як: с. Чайки, вул. Коцюбинського, 9, без зазначення номеру секції та номерів квартир, що унеможливило виявлення у подальшому записів про наявність іпотеки та заборони відчуження, оскільки у сформованих відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за параметрами запиту: «права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, безхазяйне нерухоме майно» надаються відомості «Інформація відсутня», що означає для державного реєстратора відсутність обтяження на майно.

Така ситуація склалася з причини внесення інформації про номер секції та номерів квартир не у розділ «адреса об'єкту», а у розділ «доповнення до підтипу майна».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент звернення до приватного нотаріуса ОСОБА_1 заявників із заявами та документами щодо реєстрації за ними права власності на новоутворене нерухоме майно (квартири), нею, як державним реєстратором, було вжито належних заходів для пошуку інформації про наявність іпотеки та заборони відчуження, складено довідку відповідно до отриманих відомостей, з яких не вбачалося таких заборон.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього право набувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першої цієї статті, заборонена.

З наведеного суд приходить до висновку, що за умов подачі заявниками разом із заявою про реєстрацію прав власності повного комплекту документів, передбачених пунктом 41 Порядку № 1127, а також відсутності за заданими параметрами адреси нерухомого майна у Реєстрі відомостей щодо наявності іпотеки та заборон, у позивача не виникло підстав, передбачених частиною першою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для обґрунтованої відмови у державній реєстрації прав власності або для зупинення процесу реєстрації прав власності, як стверджує відповідач - Міністерство юстиції України.

Крім того, як встановив суд, позивачу стали відомі обставини наявності чинної іпотеки та заборони відчуження 14 червня 2016 року, на підтвердження чого суду надано роздруківку електронного листування із представником АТ «Ощадбанку» (том 1 а.с. 44), тобто вже після внесення відомостей до реєстру про реєстрацію права власності за заявниками ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у зв'язку з чим нею у той же день вжито належних заходів та перенесено до відкритих розділів реєстру інформацію про існуючі обтяження.

Пояснення з наведеними обґрунтуваннями надавалися позивачем Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, проте не були прийняті до уваги та оцінені у висновку від 16 грудня 2016 року.

Також заслуговують на увагу твердження позивача щодо наявності обставин пропуску скаржником ПАТ «Державний ощадний банк України» строків звернення до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України у висновку від 16 грудня 2016 року було встановлено, що скаржник дізнався про оскаржувані ним реєстраційні дії, вчинені державним реєстратором, лише 09 вересня 2016 року.

Водночас, до матеріалів справи як і до матеріалів за скаргою, що розглядала Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, додані копії ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2016 року про відкриття провадження у справі № 826/10942/16 за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії (том 1 а.с.30) та залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ПАТ «Державний ощадний банк України». З відповідного адміністративного позову вбачаються відомості щодо реєстрації права власності за фізичною особою 21 квітня 2016 року (том 1 а.с.35).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року про відкриття провадження в адміністративній справі № 826/10941/16 за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа - ПАТ «Державний ощадний банк України», про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії (том 1 а.с. 38). В позовній заяві у зазначеній справі також зазначено обставини реєстрації права власності за фізичною особою 21 квітня 2016 року (том 1а.с.39-43).

Отже, скаржник ПАТ «Державний ощадний банк України» був учасником щонайменше двох судових процесів, пов'язаних з оскарженням реєстраційних дій за об'єктами нерухомості, провадження за якими відкриті у липні та серпні 2016 року, при цьому стверджував, що про порушення своїх прав дізнався лише 09 вересня 2016 року.

Надаючи оцінку в цій частині Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зазначила, що позивачем не доведено обставин пропущення скаржником строку на оскарження його дій.

Разом з тим, суд із з'ясованих та досліджених обставин, вважає, що Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України приділено недостатньо уваги та поверхово оцінено питання дотримання чи недотримання скаржником строків звернення із скаргою на дії державного реєстратора за умов наявності в матеріалах копій вищенаведених судових ухвал. Перевірка обставин щодо строків подання скарги є обов'язком, а не правом Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Зокрема, пунктом 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, передбачено, що Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, перед розглядом скарги по суті повинна вивчити скаргу для встановлення чи дотримано вимоги законів щодо строків її подання та вимог щодо оформлення.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Як зазначено у параграфі 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ‹…Суд підкреслює особливу важливість принципу «добросовісної влади». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовні ший спосіб…?. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок… і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси… Принцип «добросовісної влади» як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення «Москаль проти Польщі»)… Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються…›

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України не відповідає вищезазначеним вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо вимог про прийняття рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Водночас, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 16 грудня 2016 року, оскільки сам по собі висновок відображає встановлені під час перевірки скарги обставини, слугує підставою для видачі відповідного наказу та не породжує для позивача правових наслідків.

У цьому ж зв'язку суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб'єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов'язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов'язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції № 1440 від 03 березня 2017 року, позивачем при зверненні до суду сплачено 1 920,00 грн. судового збору (а.с. 4).

Отже, суд з урахуванням положень частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України присуджує до стягнення з відповідача - Міністерства юстиції України на користь позивача 640,80 грн. судового збору.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Нотаріальна палата України, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09 лютого 2017 року № 324/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 квітня 2016 року № 29366488, № 29366399, № 29366436, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 640,80 грн. (шістсот сорок грн. 80 коп.) судового збору.

У решті позову відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_6, тел. НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач 1: Міністерство юстиції України, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Городецького, 13, код 00015622, тел. НОМЕР_2, е-mail: .

Відповідач 2: Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Городецького, 13.

Відповідач 3: Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, адреса: : 01001, м. Київ, вулиця Городецького, 13.

Відповідач 4: Державного підприємства «Національні інформаційні системи», адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4, ідентифікаційний код: 39787008.

Суддя В.І. Келеберда