Справа № 1340/5782/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/855/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 1340/5782/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання незаконним і скасування наказу, зміну формулювання звільнення, виплату вихідної допомоги, -

суддя в 1-й інстанції Костецький Н. В.,

час ухвалення рішення 19.12.2018 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 19.12.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника 93 прикордонного загону (1- категорії) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №23-ОС від 13 березня 2017 рку про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника команди воєнізованої охорони відділу організації повсякденної діяльності; зобов`язати відповідача змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 із "звільнений з роботи за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП України" на "звільнений з роботи за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України"; стягнути з відповідача виплати передбачені ст.44 КЗпП України, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку 14789,4 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків шляхом: сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. за кожну з двох вимог: немайнового та майнового характеру та надати належним чином засвідчені копії письмових доказів, долучених до позовної заяви.

17 грудня 2018 року на виконання вимог цієї ухвали позивач подав квитанцію про сплату судового збору від 10 грудня 2018 року № 0.0..1 у розмірі 1409,60 грн. та клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) оригінали документів, копії яких були долучені до позовної заяви.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позовну заяву у цій адміністративній справі повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху виконано не в повному обсязі, а саме: при усуненні недоліків позовної заяви позивачем не виконано вимоги ч.4 ст.161 КАС України та надано до позовної заяви копії документів, які не засвідчені в установленому законом порядку.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у позивача немає можливості самостійно надати належним чином завірені копії письмових доказів, оригінали яких знаходяться у відповідача, тому позивач подав до суду першої інстанції клопотання про витребування вказаних доказів. Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що покликання апелянта на неможливість самостійно надати належним чином засвідчені копії письмових доказів є безпідставними, оскільки ухвалою про залишення позовної заяви без руху позивачу надавався строк для усунення недоліків позовної заяви. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін; справу розглянути без участі представника відповідача.

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а тому позовну заяву необхідно повернути.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, якщо позивач не дотримав якоїсь із вимог до позовної заяви і відсутність певної інформації не дає можливості суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов`язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі, суд залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки. При цьому правова конструкція цієї норми передбачає, що вказівка на недоліки позовної заяви та спосіб їх усунення має бути чіткою та зрозумілою. Разом з тим, суд не повинен тлумачити положення статті у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позовну заяву у цій адміністративній справі повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху виконано не в повному обсязі, а саме: при усуненні недоліків позовної заяви позивачем не виконано вимоги ч.4 ст.161 КАС України та надано до позовної заяви копії документів, які не засвідчені в установленому законом порядку.

Відповідно до ч.10 ст.44 КАС України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Згідно із ч.1,2,4,5 ст.94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що документи, які долучені до позовної заяви, наявні у позивача в копіях, а не оригіналах.

Засвідчення ж копій з копій КАС України не вимагає і такого обов`язку в ньому не передбачено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 17 грудня 2018 року позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) оригінали документів, копії яких були долучені до позовної заяви, яке обґрунтував тим, що оригінали відповідних письмових доказів знаходяться у відповідача (а.с.224-225).

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою вказане клопотання ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що КАС України проголошено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, який розтлумачений у ч.4 ст.9 КАС України, згідно з яким, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був керуватися принципом офіційного з`ясування всіх обставин справи, а не покладати цілком це завдання на позивача.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення помилкового судового рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Колегія суддів також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи, оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 1340/5782/18 скасувати та направити справу на продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.