Справа № 500/2510/18
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2510/18

21 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Тернопільській області про накладення штрафу в сумі 223380,00 грн. №ТР683/790/АН/ТД-ФС від 13 червня 2018 року на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_1Г.) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області (надалі відповідач, Держпраці), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Тернопільській області про накладення штрафу в сумі 223380,00 грн. №ТР683/790/АН/ТД-ФС від 13.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає постанову №ТР683/790/АН/ТД-ФС від 13.06.2018 року протиправною та винесеною із порушенням діючих законів України. Зокрема, вказав, що для проведення позапланових перевірок передбачено відповідні підстави, що були відсутні у відповідача на момент проведення інспекційного відвідування. Зазначив, що перевірка проведена за відсутності позивача за участю менеджера (управителя) з адміністративної діяльності. Звернув увагу суду, що ФОП ОСОБА_1 ведеться журнал реєстрації, де помилково не вказані прізвища працівників, але інструктаж проводився щоденно, перед заступленням на зміну. Щодо інших виявлених порушень позивач зазначив, що законодавством не передбачено ведення табелю обліку робочого часу, а щодо невикористаної відпустки працівником ОСОБА_4, відпустка не передбачена, оскільки він пропрацював менше півроку. Стосовно ОСОБА_5 зазначив, що ним була подана заява щодо необхідності продовжувати працювати в звязку з сімейними обставинами, однак заробітна плата виплачена в повному обсязі. Також позивач вказав, що оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилася проходити курси підготовки охоронців, тому з ними договори не укладались. Додатково пояснив, що він вже притягувався до відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Тому, вважає оскаржувану постанову протиправною, а позов просить задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 залишено без руху. У вказаний строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 10.01.2019 року о 11:00 год.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що відповідачем правомірно проведено інспекційне відвідування субєкта господарювання ФОП ОСОБА_1, за результатами якого виявлено порушення вимог чинного законодавства України. Вказав, що позивачем, допущено працівників до виконання робіт без оформлення трудових договорів, не ознайомлено працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку, інструктажем з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, не виплачена грошова компенсація за невикористані дні відпустки працівнику при звільненні, чим порушено норми Кодексу законів про працю України (надалі, КЗпП України), а також норми Закону України Про оплату праці» в частині ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці. Пояснив, що відповідачем правомірно накладені штрафні санкції на позивача на підставі акта інспекційного відвідування, а не на підставі протоколів про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Позивач подав до суду заперечення на відзив на адміністративний позов у справі від 03.01.2019 року.

Представник відповідача подала до суду заперечення та додаткові пояснення, в яких зазначила, що відповідно до ст.265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України та застосовуються виключно до субєкта господарювання. Зазначила, що оскільки Постанова Тернопільського міськрайонного суду прийнята 07.08.2018 року (набрала законної сили 20.08.2018 року), а оскаржувана постанова Управління Держпраці стосовно позивача прийнята 13.06.2018 року (отримана позивачем 15.06.2018 року), то Управління Держпраці у Тернопільській області не вчиняло жодних дій щодо притягнення позивача до подвійної відповідальності.

10.01.2019 року у відкритому судовому засіданні оголошено перерву до 21.01.2019 року о 14:00 год..

Представник позивача подав до суду заперечення та додаткові пояснення від 16.01.2019 року, в яких зазначив, що Постановою Управління Держпраці у Тернопільській області позивача вдруге притягнуто до адміністративної відповідальності. Тому, на думку, представника відповідача, заперечення та додаткові пояснення Управління Держпраці у Тернопільській області не можуть прийматися до уваги при розгляді даного позову.

21.01.2019 року у відкритому судовому засіданні оголошено перерву для надання додаткових доказів до 01.02.2019 року о 09:30 год.

01.02.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 21.02.2019 року о 11:00 год.

Представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що субєкт охоронної діяльності зобовязаний забезпечувати дотримання законодавства в організації та функціонуванні охорони, та, використовуючи найману працю, керуватися нормами чинного законодавства. ОСОБА_8, що допуск до роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечується позивачем, що підтверджує порушення позивачем норм трудового законодавства. З врахуванням наведеного, просила відмовити у задоволенні позову.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві, запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні з мотивів, викладених у відзиві на адміністративний позов, запереченнях, поясненнях.

Судом встановлено, що уповноваженими особами Управління Держпраці у Тернопільській області проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування) у період з 22.05.2018 року по 30.05.2018 року.

Інспекційне відвідування проведене на підставі Наказу Управління Держпраці у Тернопільській області від 21.05.2018 року №320, листа Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 07.05.2018 року №5160, Направлення на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційного відвідування) від 21.05.2018 року №4.1/076/167.

За результатами невиїзного інспектування складено ОСОБА_6 інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 24.05.2018 року №ТР683/790/АН, яким виявлено, що працівники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були допущені до виконання роботи охоронника без укладення трудових договорів, оформлених наказом та без повідомлення до територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; в порушення вимог статті 29 Кодексу законів про працю України ФОП ОСОБА_1 не надано документів, які б підтвердили виконання вимог вказаної статті; ФОП ОСОБА_1 упродовж невиїзного інспектування не надано табелів обліку використання робочого часу працівників, або інших документів, на підставі яких можна зробити висновок щодо обліку виконуваної працівниками роботи, документів щодо витрат не оплату праці; в порушення вимог частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, звільненому ОСОБА_4 не нараховано та внаслідок цього не виплачено грошову компенсацію за всі невикористані ним днів щорічної відпустки.

ОСОБА_8 підписаний уповноваженими особами Управління Держпраці у Тернопільській області та ФОП ОСОБА_1 із застереженням, що заперечення будуть надані на протязі трьох робочих днів.

В ході проведення інспекційного відвідування головному інспектору управління Держпраці у Тернопільській області надані пояснення ОСОБА_7 від 23.05.2018 року, ОСОБА_1

В подальшому, позивач подав заперечення на ОСОБА_8 інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю ТР683/790/АН від 24.05.2018 року.

Листом від 01.06.2018 року №1706/01-05-4.3Н8 повідомлено, що в ОСОБА_8 невиїзного інспектування фізичної особи, яка використовує найману працю від 24.05.2018 року №ТР683/790/АН детальний опис виявлених порушень, на підставі яких внесено припис про їх усунення, а також те, що Управління не вправі здійснювати будь-які виправлення чи доповнення у протоколі про адміністративні правопорушення.

05.06.2018 року позивача повідомлено, що розгляд справи про накладення фінансових санкцій на ФОП ОСОБА_1 відбудеться 13.06.2018 року о 10:30 год.

Управлінням Держпраці у Тернопільській області винесено припис про усунення виявлених порушень ТР683/790/АН/П від 01.06.2018 року, яким зобовязано відповідача усунути порушення, виявлені ОСОБА_8 інспекційного відвідування.

Постановою Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР683/790/АН/ТД-ФС від 13.06.2018 року на позивача накладено штраф у розмірі 223380,00 грн. ОСОБА_8 постанову підписано уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Тернопільській області із застереженням, що позивач зі змістом даної постанови, однак від підпису та отримання одного примірника постанови відмовився.

ОСОБА_8 постанова надіслана позивачу, що підтверджується супровідним листом від 13.06.2018 року №1870/01-05-12.3/18, квитанцією про надіслання від 13.06.2018 року, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу від 13.06.2018 року.

Не погоджуючись із винесеною Постановою Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР683/790/АН/ТД-ФС від 13.06.2018 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 (надалі Порядок №295), передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини четвертої ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи контролю здійснюється органами державного нагляду та контролю з додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах. У розумінні чинного законодавства та Положення про Управління Держпраці, прямо передбачено здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 року №1104 «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суд вважає, що відповідач мав право здійснювати захід державного нагляду.

При цьому, суд приймає до уваги твердження представника відповідача, що при проведенні заходу державного нагляду посадові особи Управління Держпраці у Тернопільській області керувалися Порядком №295 та міжнародними договорами у відповідних сферах, а захід державного контролю у ФОП ОСОБА_1 є інспекційним відвідуванням (невиїзним інспектуванням).

У сукупності обставин даної справи, а також із врахуванням пункту 11 Порядку № 295, в посадових осіб Управління Держпраці у Тернопільській області були наявні законом передбачені підстави для проведення інспекційного відвідування позивача. Зазначене кореспондується з пунктом 15 Порядку №295, що інспектори праці за наявності підстав, визначених підпунктами 1,4-7 пункту 5 цього Порядку, можуть проводити невиїзні інспектування у приміщенні відповідного органу контролю на підставі документів та пояснень, наданих обєктом відвідування.

Суд зазначає, що посадовими особами відповідача проведене невиїзне інспектування у приміщенні органу Управління Держпраці у Тернопільській області за згодою та у присутності позивача, на підставі наданих ФОП ОСОБА_1 документів. За результатами такого інспекційного відвідування складено відповідний ОСОБА_8, який долучено до матеріалів даної справи.

Рішення про проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 було прийнято на підставі наказу управління від 21.05.2018 року №320, про що зазначено у відповідному направлення. При цьому, про отримання направлення свідчить підпис позивача 23.05.2018 року .

Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про здійснення заходу Державного нагляду відповідачем у період з 22.05.2018 року по 30.05.2018 року та не позбавлений можливості надати уповноваженому органу документи та пояснення на предмет проведення такого інспекційного відвідування.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність, повязану із наданням послуг по охороні обєктів.

В ході невиїзного інспектування опрацьовано інформацію з журналу, по якому відбувалося приймання та здавання зміни. Як свідчать підписи, приймали та здавали зміни почергово ОСОБА_6, ОСОБА_4 (згідно трудового договору від 10.06.2017 року №5), ОСОБА_5 (згідно трудового договору від 01.02.2010 року № 8) та ОСОБА_7 Згідно письмового пояснення ОСОБА_7 від 23.05.2018 року, наданого в приміщенні Управління Держпраці у Тернопільській області за адресою вул. Шпитальна, 7, м.Тернопіль, він працював охоронником у ФОП ОСОБА_1 з вересня по грудень 2017 року. Заробітну плату у розмірі 4000,00 грн. отримував готівкою один раз в місяць від менеджера ОСОБА_9 (працювала на підставі трудового договору від 05.09.2014 року №9). Чергування відбувалося через кожні дві доби. Зміну приймав в контролера ринку о 17:00 год. та здавав о 07:30 год. наступного дня.

В поясненнях ОСОБА_7 також стверджує, що з ним працювали ще три охоронники: ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

ОСОБА_6 виконував трудові функції на підставі наказів від 28.06.2017 року №12 та від 30.09.2017 року №15 про проходження стажування на посаду охоронника. ОСОБА_7 аналогічно виконував трудові функції на підставі наказу від 28.09.2017 року №14 про стажування на посаду охоронника.

Під час проведення невиїзного інспектування, ФОП ОСОБА_1 не надав документів, що можуть підтвердити факт укладення трудових договорів із ОСОБА_10 та ОСОБА_7

Письмове пояснення ФОП ОСОБА_1, надане в приміщенні Управління Держпраці у Тернопільській області, за адресою вул.Шпитальна, 7, м.Тернопіль, підтверджує надання послуг по охороні обєктів, що знаходяться на території центрального міського ринку за адресою м.Тернопіль, вул.Живова, 9 до 31 грудня 2017 року.

Також, ФОП ОСОБА_1 підтвердив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 працювали в нього на умовах стажування.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до чинного законодавства претендент на посаду охоронця зобовязаний надати: довідку про несудимість, сертифікат з наркодиспансеру, сертифікат з психлікарні, медичну довідку, пройти трьохмісячне навчання з отримання відповідного документу.

Однак, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовились проходити курси підготовки охоронців, а тому договір з ними не укладався, що і не заперечувалось стороною позивача у судовому засіданні.

В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особо) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатковим до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Також, частиною третьою статті 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з врахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були допущені до виконання роботи охоронника без укладення письмових трудових договорів та без повідомлення до територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку позивача.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що у контексті Закону України "Про зайнятість населення", студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо - кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), ІНФОРМАЦІЯ_1, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов'язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців.

Тобто, стажування без попереднього оформлення трудового договору можливе лише для студентів вищих навчальних закладів та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які мають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень. Аналізуючи норми чинного законодавства та обставини даної справи у сукупності, суд вважає, що в даному випадку не могло мати місце стажування.

Разом з тим, судом береться до уваги до уваги твердження сторони позивача, що ведення табелю обліку робочого часу не передбачено чинним законодавством України, однак , суд зазначає, що у розумінні ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На думку суду, для правильності визначення розміру заробітної плати, роботодавець повинен вести облік робочого часу працівників, що відображається у первинних документах, зокрема у табелях обліку робочого часу, що у свою чергу є прерогативою дотримання конституційних гарантій оплати праці.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

В свою чергу, механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначено постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17 липня 2013 року № 509.

ОСОБА_8 Порядком №509 також передбачено, що штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, штрафні санкції на субєкта господарювання накладаються на підставі акта інспекційного відвідування/невиїзного інспектування, а не на підставі протоколів про адміністративне правопорушення, як про це стверджує позивач.

Суд також приймає до уваги той факт, що відповідач повідомив позивача про час і місце розгляду справи, що підтверджує виконання відповідачем норм пункту 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

При цьому, позивач під час розгляду справи про накладення фінансових санкцій, будь-яких документів що спростовували б виявлені порушення законодавства про працю не надав, про що судом також не здобуто належних, достатніх та допустимих доказів.

В той же час, при прийнятті рішення по суті, суд не приймає до увагу долучену до матеріалів справу Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року у справі №816/755/17, оскільки у вказаній постанові йдеться про звязок кримінального обвинувачення та адміністративної відповідальності, що відсутнє у даній справі. Крім цього, вказана постанова не стосується сторін у даній адміністративній справі.

Суд зазначає, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. В той же час, на думку суду, адміністративні суди не повинні сприймати як обовязок висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших адміністративних, цивільних чи господарських справах.

Суд приймає до уваги Постанову про закриття кримінального провадження від 26.03.2018 року, лист ГУНП у Тернопільській області від 05.11.2018 року №С-131/01/9/1-2018, лист ГУНП від 10.12.2018 року №С-153/01/9/1-2018 С-152, с-152/1, оскільки вони стосуються позивача у справі.

Також суд приймає до уваги твердження сторони відповідача стосовно того, що Постанова Тернопільського міськрайонного суду прийнята 07.08.2018 року (набрала законної сили 20.08.2018 року), а оскаржувана постанова Управління Держпраці стосовно позивача прийнята 13.06.2018 року (отримана позивачем 15.06.2018 року), тому Управління Держпраці у Тернопільській області не вчиняло жодних дій до притягнення позивача до подвійної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, норми ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Зі змісту ст. 139 КАС України вбачається, що у випадку не задоволення позову позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Тернопільській області про накладення штрафу в сумі 223380,00 грн. №ТР683/790/АН/ТД-ФС від 13 червня 2018 року на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення надіслати учасникам справи.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року.

Головуюча суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.