Справа № 810/3109/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 року м.Київ № 810/3109/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Бучанської міської ради Київської області про скасування рішення,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі-позивачі) з позовом до Бучанської міської ради Київської області (далі-відповідачі) про скасування рішення Бучанської міської ради Київської області від 19.10.2017 №1539/11-34-VII.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони звернулися до Бучанської Бучанської міської ради Київської області із заявою про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво. ОСОБА_1 перебуває в черзі в списках про надання земельної ділянки для житлового будівництва від 09.10.2007 №921, а ОСОБА_2 від 03.06.2013 №Х-1016.

Бучанська міська рада Київської області рішенням від 19.10.2017 №1539/11-34-VII відмовила ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в задоволенні заяви про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво через те, що заявниками не надано графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивачі вказують на обов'язок розгляду вказаної заяви на земельній комісії та на сесії за участю заявників. Проте, пояснюють, що їх не було повідомлено про час і місце комісії та сесії. Рішення від 19.10.2017 №1539/11-34-VII вони отримали в кінці жовтня 2017 року поштою.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у відповідності до положень ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного садівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідач вказує, що позивачами не було зазначено ні орієнтовні розміри земельної ділянки, яка їм потрібна для індивідуального житлового будівництва, ні викопіювання з кадастрової карти або інші графічні матеріали, на яких зазначається бажане місце розташування земельної ділянки. Тобто, не було дотримано порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Також наголошує, що вирішення земельних питань віднесено до повноважень місцевого самоврядування та є його виключною компетенцією.

Позивачі в судові засідання по справі 23.08.2018, 06.09.2018, 11.10.2018 та 29.11.2018 не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, 01.08.2018 позивачі подали письмове клопотання про здійснення розгляду справи без їх присутності.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні по справі 06.09.2018, проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судові засідання по справі 23.08.2018, 11.10.2018 та 29.11.2018 не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Крім того, у матеріалах справи наявне клопотання відповідача від 24.10.2018 б/н про здійснення розгляду справи за відсутності представника Бучанської міської ради Київської області.

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи клопотання позивачів та відповідача, протокольною ухвалою суду від 29.11.2018 було постановлено здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1, виданим Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 29.10.2007. Місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2, виданим Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 01.07.1998. Місце реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 17-10).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 13.12.2012 та вкладкою НОМЕР_4 до посвідчення, які є безстроковими (а.с. 4).

ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 27.10.2011 та вкладкою НОМЕР_6 до посвідчення, які є безстроковими (а.с. 5).

10 червня 2013 року ОСОБА_2 та 09 жовтня 2007 року ОСОБА_1 подали до Бучанської міської ради Київської області заяви про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво (а.с. 6-7).

Довідкою виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 15.05.2017 №03, виданою ОСОБА_1 підтверджено, що він перебуває на квартирному обліку згідно рішення виконкому Коцюбинської селищної ради №105 від 26.09.2013 в списках громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (ЧАЕС 1 кат.) під №48 (а.с. 47).

Довідкою виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 15.05.2017 №04, виданою ОСОБА_2 підтверджено, що вона перебуває на квартирному обліку згідно рішення виконкому Коцюбинської селищної ради №12 від 31.01.2012 в списках громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (ЧАЕС 1 кат.) під №45 (а.с. 47).

31 травня 2017 року позивачі подали до Бучанської міської ради Київської області заяву про розгляд заяв про виділення земельних ділянок, в який зазначили, що вони є потерпілими особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) та знаходяться на квартирному обліку при Коцюбинській селищній раді. Відповідно до статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ради протягом року зобов'язані виділити земельну ділянку. В заяві вказано, що до наданого пакету документів не було зауважень щодо конкретного місця розташування земельних ділянок. При цьому, в матеріалах справи є заяви, в яких зазначено, зокрема в будь-якому місці, придатному для індивідуального будівництва. Окрім того, в заяві позивачі дали згоду на те, щоб земельна комісія відповідно до пунктів "б", "в" статті 12 Земельного кодексу України, статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" надала письмову пропозицію щодо розташування земельних ділянок. Просили надіслати їм і депутатам міської ради висновок комісії та на черговій сесії розглянути їх заяви про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво (а.с. 46).

Розглянувши вказану заяву, враховуючи, що заявниками не надано графічних матеріалів бажаного місця розташування земельної ділянки, як того вимагає ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, відповідно до п.7 ст.118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, пропозицію комісії з питань містобудування та природокористування, керуючись статтею 12 Земельного кодексу України, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Бучанська міська рада Київської області на тридцять четвертій сесії сьомого скликання прийняла рішення від 19.10.2017 №1539/11-34-VII "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2.", яким відмовила гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні заяви про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в м. Бучі (а.с. 45).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до пунктів "б" та "в" статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

За змістом статті 34 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів міських рад належать вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги особам з інвалідністю, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, особам з інвалідністю з дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч. 2 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 20 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: обов'язкове (протягом року після подання заяви) відведення місцевими радами земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва для тих, хто потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку, а також відведення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, садівництва і городництва, будівництва індивідуальних гаражів і дач.

Отже, позивачі як особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 мають право на отримання земельних ділянок, але за певних умов.

З аналізу наведених норм, цими умовами є, по-перше, потреба поліпшення житлових умов, по-друге - перебування на квартирному обліку, по-третє - звернення з відповідною заявою про відведення місцевою радою земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва.

При цьому, такі умови, як потреба поліпшення житлових умов та перебування на квартирному обліку є загальними, без виконання яких не реалізується гарантія, закріплена у п. 20 ч. 1 ст. 20 Закону №796-XII, а подання заяви про відведення земельної ділянки є необхідним процедурним кроком для початку вчинення місцевою радою дій, направлених на відведення земельної ділянки.

З чого слідує, що заяву має бути подано пізніше у часі, ніж виконання інших двох умов.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до частини 10 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, суд зазначає, що реалізація прав позивачів на отримання земельної ділянки на пільгових умовах вимагає від останніх вчинення певних дій, направлених на реалізацію таких прав. Зокрема, згідно з нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ЗК України, такими діями є надання відповідному органу місцевого самоврядування заяви (клопотання) про намір отримати земельну ділянку, після постановки на квартирний облік.

При цьому, вказана заява (клопотання) повинна бути оформлена відповідно до вимог статті 118 ЗК України.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №570/3511/15-а.

Як було встановлено судом вище, 10 червня 2013 року ОСОБА_2 та 09 жовтня 2007 року ОСОБА_1 подали до Бучанської міської ради Київської області заяви про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво.

Натомість, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку згідно рішення виконкому Коцюбинської селищної ради №105 від 26.09.2013 в списках громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (ЧАЕС 1 кат.) під №48, що підтверджується довідкою від 15.05.2017 №03, а ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку згідно рішення виконкому Коцюбинської селищної ради №12 від 31.01.2012 в списках громадян, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (ЧАЕС 1 кат.) під №45, що підтверджується довідкою від 15.05.2017 №04.

Вказані довідки позивачі подали до Бучанської міської ради Київської області 31 травня 2017 року разом із заявою про розгляд заяв про виділення земельних ділянок, що підтверджується описом додатків до заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачами, до заяв про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в м. Бучі вони не додали графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Натомість, в даних заявах позивачі зазначили прохання виділити вказані земельні ділянки в будь-якому місці, придатному для індивідуального будівництва.

Суд зазначає, що положення частини шостої статті 118 ЗК України містять імперативні вимоги щодо обов'язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а.

Таким чином, правова підстава відмови у задоволенні заяви позивачів від 31.05.2017, викладена у прийнятому рішенні Бучанської міської ради Київської області від 19.10.2017 №1539/11-34-VII, що є предметом оскарження у справі, повністю узгоджується з приписами частини сьомої статті 118 ЗК України.

При цьому, суд роз'яснює позивачам, що для з'ясування інформації про наявність земель комунальної власності в м. Бучі, які ще не надані у користування та можуть бути використані для індивідуального житлового будівництва вони мають право звернутися до місцевого органу з питань містобудування та архітектури селищної ради та/або до місцевого територіального органу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру із запитами про надання публічної інформації.

Щодо посилання позивачів на обов'язок відповідача розглядати їх заяви про виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництв на земельній комісії та на сесії за їх участю, суд зазначає, що процедура розгляду заяв (клопотань) про виділення земельних ділянок регламентується у першу чергу Земельним кодексом України та здійснюється згідно з Законом України "Про місцеве самоврядування України", які не встановлюють вказаного обов'язку для відповідача.

Щодо строку звернення до суду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що предметом адміністративного позову є вимога про скасування рішення Бучанської міської ради Київської області від 19.10.2017 №1539/11-34-VII.

В уточненому адміністративному позові від 09.07.2018 (а.с.12) позивачі зазначають, що рішення сесії від 19.10.2017 ними отримано поштою в кінці жовтня 2017 року, конверт не зберігся.

З адміністративним позовом до суду позивачі звернулись 21.06.2018, подавши адміністративний позов нарочно через канцелярію суду, тобто через 8 місяців з моменту прийняття спірного рішення.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку подачі адміністративного позову, ОСОБА_1 зазначив про те, що у серпні, вересні, грудні 2017 року, у січні, квітні 2018 року він перебував на лікуванні в Київській обласній лікарні №2, а тому не мав можливості звернутись до суду з позовною заявою раніше.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку подачі адміністративного позову, ОСОБА_2 зазначила про те, що в квітні 2017 року в Національному інституті раку було виконано оперативне втручання з видаленням їй деяких внутрішніх органів. Після операції по теперішній час стан здоров'я значно погіршився, відчуваються постійні болі в області живота, спини, опорно-рухового апарату, порушилося функціонування організму, а медичні установи не в змозі вилікувати, а тому не мала можливості звернутись до суду з позовною заявою раніше.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до консультативного висновку Київської обласної лікарні №2 від 18.05.2018 №449-5 ОСОБА_1 в серпні, вересні, грудні 2017 року, у січні, квітні 2018 року перебував в Київській обласній лікарні №2 (а.с. 23).

З експертного висновку Обласної спеціалізованої ЛКК по встановленню причинного зв'язку захворювання та смерті з випливом аварії на ЧАЕС №917 слідує, що Київська обласна спеціалізована ЛКК на 5 засіданні, яке відбулося 25 серпня 2011 року розглянула клопотання ОСОБА_2 і подану документацію з питань встановлення причинного зв'язку захворювань, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників аварії на Чорнобильській АЕС встановила основний діагноз: Са шийки матки ст. 2-А, кл.гр. 3. Київська обласна спеціалізована ЛКК дійшла висновку: захворювання зв'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 25).

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про наявність у позивачів поважних причин, з яких строк на звернення до суду був пропущений.

Принцип юридичної визначеності та "право на суд" заявника, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, полягає в тому, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним та підлягає дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, й щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Норми, що регулюють строки подачі адміністративного позову, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту, в тому числі й у разі наявності певних обставин, які зумовили порушення встановлених процесуальних строків.

Така позиція була зазначена Європейським судом з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Bellet v. France зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У той же час, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналізуючи в сукупності вищевикладене та з метою недопущення обмеження права позивача на звернення до суду, суд визнає поважними причини пропуску строку на звернення до суду з позовом про скасування рішення.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачами під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позиції щодо протиправності та наявності підстав для скасування рішення Бучанської міської ради Київської області від 19.10.2017 №1539/11-34-VII.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 13.02.2019.

Суддя Кушнова А.О.