Справа № 826/15668/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Собківа Я.М. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

представника позивача: - Картозії Л.Ш.,

представника відповідача: - Перепелиціна К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» до Київської міської ради про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року позивач - Громадська організація «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради, в якому позивач просив:

- визнати протиправними дії Київської міської ради щодо підготовки проекту рішення Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві», оприлюдненого на офіційному порталі Києва 03.09.2018 року, яким зафіксована імперативна позиція Київської міської ради щодо обов'язковості укладення договору щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою;

- зобов'язати Київську міську раду утриматися від вчинення дій, спрямованих на прийняття Київською міською радою рішення на основі проекту рішення Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві», оприлюдненого на офіційному порталі Києва 03.09.2018 року.

29.11.2018 року позивачем, через канцелярію суду подано заяву про невідкладне забезпечення позову, в якій позивач просив:

- заборонити Київській міській раді до набрання законної сили рішенням суду в даній справі вчиняти дії щодо включення до порядку денного пленарного засідання ради доопрацьованого на підставі одержаних зауважень та пропозицій проекту рішення Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві», оприлюдненого на офіційному порталі Києва 03.09.2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року та прийняти нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, приймаючи рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Громадською організацією «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» у вказаній заяві та в адміністративному позові не доведено обставини, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся стане неможливим.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (частина перша статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, позов, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Так, зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що після розгляду доопрацьованого Проекту регуляторного акта постійними комісіями Київської міської ради, а саме 19.11.2018 року заступником міського голови - секретарем Київської міської ради Прокопівим В. було видане доручення щодо розгляду Проекту головам наступних постійних комісій КМР: постійної комісії КМР з питань бюджету та соціально-економічного розвитку, постійної комісії КМР з питань містобудування, архітектури та землекористування, постійної комісії КМР з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики, а також начальнику управління правового забезпечення діяльності КМР) в порядку ст. 30 Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради від 07.07.2016 року №579/579, вказаний Проект може бути включений до порядку денного чергового пленарного засідання одразу після отримання Проектом висновку Управління правового забезпечення діяльності КМР за пропозицією суб'єктів подання проектів без включення до проекту порядку денного пленарного засіданні ради Президії Київради.

Позивач стверджує, що в даному випадку наявна очевидна загроза того, що на момент прийняття судом рішення по суті розгляду даної справи за позовом Громадської організації вирішення другої вимоги позову на користь позивача стане неможливим.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду першої інстанції разом із заявою від 29.11.2018 року наступні документи: роздруківку копії листа депутата КМР Михайленка В. від 15.11.2018 р., роздруківку доручення заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Прокопіва В. від 19.11.2018 р. за №08/231-4169/ПР, роздруківки Проектів порядку денного засідання постійних комісій КМР з питань бюджету та соціально-економічного розвитку та з питань торгівлі, підприємництва та регуляторної політики на 27.11.2018 р.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відомостей про призначення дати розгляду та результати розгляду Проекту постійною комісією КМР з питань містобудування, архітектури та землекористування, а також про результати проведеного опрацювання відповідного Проекту в управлінні правового забезпечення діяльності КМР позивач суду не повідомив.

Водночас, за встановленою Регламентом Київської міської ради процедурою попереднього розгляду проектів рішень відповідача (ст. 31, 31 такого Регламенту) етапи розгляду проекту рішення постійними комісіями та управлінням правового забезпечення діяльності Київради передують вчиненню дій з винесення на розгляд пленарного засідання Ради проекту рішення. Зокрема, за змістом положень ст. 31 Регламенту управління правового забезпечення діяльності Київради протягом чотирнадцяти днів з дня отримання оригіналу проекту рішення від профільної постійної комісії чи суб'єкта подання (у випадках, передбачених частинами десятою - одинадцятою статті 30 цього Регламенту) за результатами опрацювання проекту рішення може: 1) погодити проект рішення Київради та підписує його; 2) погодити проект рішення Київради з наданням письмових рекомендацій; у цьому випадку на оригіналі проекту рішення навпроти назви управління поряд із підписом начальника управління ставиться відмітка «з рекомендаціями»; 3) надати правовий висновок щодо невідповідності проекту рішення чи його окремих положень вимогам законодавства; у цьому випадку на оригіналі проекту рішення навпроти назви управління поряд із підписом начальника управління ставиться відмітка «правовий висновок».

Натомість позивачем не доведено, що Проект рішення, оприлюдненого на офіційному порталі Києва 03.09.2018 року, буде затверджений на відповідному пленарному засіданні Київради як остаточний варіант регуляторного акта, в частині, що оскаржується позивачем.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатнього обґрунтування щодо наявності обставин за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року про забезпечення позову - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року про забезпечення позову - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.М.Собків

А.Г.Степанюк

Постанова складена в повному обсязі 19 лютого 2019 року.