Справа № 400/3152/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2019 р. № 400/3152/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, вул. Вишнева, 63, стм. Казанка, Казанківський район, Миколаївська область, 56000

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.10.2018 № 0-1421 та від 25.10.2018 № 1,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.10.2018 № 0-1421 та від 25.10.2018 № 1.

Ухвалою суду від 20.12.2018р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване поаткове повідомлення-рішення винесено без достатніх правових підстав, оскільки ним визначено суму податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 17868,66 грн. Позивач не погоджується із вказаним рішенням, просить його скасувати, оскільки вважає, що об'єкт житлової нерухомості - загальною площею 192,5 кв.м., власником якого є позивач, підпадає під дію абзацу "а"- "г" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а тому не є об'єктом оподаткування.

Відповідач заперечує проти позову та зазначає у відзиві на позовну заяву, що відповідно до п."г" п.п.266.7.1 ст.266 ПК України, за наявності у власника платника податку обєкта (обєктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку,загальна площа якого перевищує 300 кв.м. (для квартири) та/або 500 кв.м. (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до п.п. «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий обєкт житлової нерухомості (його частку). З матеріалів справи вбачається, що згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок з магазином загальною площею 544,4 кв.м. Крім того, згідно п.п. 266.10.3 п.266.10 ст. 266 Кодексу, податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу, тобто за останні 1095 днів. Таким чином у 2018 році, фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно контролюючи органи мають право нараховувати за 2015-

2017 роки.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2006 року є власником нежитлового приміщення магазину "Універмаг", загальною площею 851,7 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Єланець Миколаївської області по вул.Карла Маркса, 133в, а також відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2018р. позивач є власником будинку з магазином "Престиж", загальною площею 544,5 кв.м., розташованого по вул.Миру, 209, смт. Казанка Миколаївської області.

Рішенням Єланецької селищної ради Миколаївської області від 01.07.2015 року № 3 «Про встановлення місцевих податків та зборів в 2016 році» затверджено ставки податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Казанківської селищної ради Миколаївської області від 14.07.2015 року № 5/31 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Казанківської селищної ради" також затверджено ставки податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Виконавчого комітету Казанківської селищної ради Миколаївської області № 69 від 26.07.2002р. ОСОБА_2 дозволено перевести житлове приміщення площею 352кв.м. по вул.Миру , 209 у нежиле приміщення.

29.12.2004р. ОСОБА_2 подаровано позивачу житловий будинок з магазином "Престиж", розташованийи по вул. Миру, 209в смт.Казанка Миколаївської області.

Головним управління ДФС у Миколаївській області винесено податкові повідомлення-рішення від 24.10.2018 № 0-1421 та від 25.10.2018 № 1, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 -2017 роки на загальну суму 48718,27 грн.

Отримавши вказані податкові повідомлення-рішення, позивач не погодилась з їх висновками та звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

01.01.2015 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII (надалі - Закон №71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки регулюється ст.266 ПК України.

Згідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 Кодексу, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункт 266.5 стаття 266 ПК України).

На виконання п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Кодексу, ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення-рішення за обєкти нерухомості:

- за адресою: Миколаївська обл., с.м.т. Казанка, вул. Миру, буд.209, житлова будівля загальною площею 544,5 кв.м. податкове повідомлення- рішення від 25.10.2018 №1 за 2016 р. на суму 30849,61 грн.

- за адресою: Миколаївська обл., Єланецький р-н., с.м.т. Єланець, вул. К.Маркса,б.133., загальною площею 851,7 кв.м., податкове повідомлення- рішення від 25.10.2018 №0-1421 за 2015 -2017 р.р. на суму 17868,66 грн.

Згідно пункту 8.3 статті 8 зазначеного Кодексу до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно Податкового кодексу України є місцевим податком.

У свою чергу, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Згідно із статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

У відповідності до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК, до місцевих податків належить податок на майно (розділ ХІІ Кодексу), до якого входить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (стаття 266).

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Пунктом "г" п.п.266.7.1 ст.266 Кодексу передбачено, що за наявності у власника платника податку обєкта (обєктів ) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку,загальна площа якого перевищує 300 кв.м. (для квартири) та/або 500 кв.м. (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до п.п. «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий обєкт житлової нерухомості (його частку).

З матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок з магазином загальною площею 544,4 кв.м.

Рішенням Казанківської селищної ради від 17.07.2015 р. №5/31 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Казанківської селищної ради» встановлено на території Казанківської селищної ради податки і збори та затверджено положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, обєкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач в позові посилається на стаття 4 ПК України, якою визначено принцип стабільності, який означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Вищенаведені норм ПК України позивач трактує таким чином, що так як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, запроваджено лише в грудні 2014 р., відповідно, порушено принцип стабільності, а саме не дотримано 6-місячний строк щодо внесення змін до елементів податків і рішення місцевої ради не оприлюднено в порядку і строки, передбачені ст. 12 п.12.3. пп. 12.3.4. ПК України.

Суд не погоджується з такою думкою позивач та пояснює таке слідуючим.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, це податок, що передбачений ст. 265 ПК України з моменту прийняття кодексу в грудні 2010 р. Стаття 265 ПК України була викладена в новій редакції з моменту прийняття у 2010 році нового ПК.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" було рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельнї ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняття та оприлюднення рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно для об'єктів житлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Ставка обєктів житлової нерухомості, що перебувають власності фізичних та юридичних осіб встановлюється у розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. метр бази оподаткування.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем у відношенні ОСОБА_1 складались з урахуванням визначених законом ставок відповідного податку в певний період.

Встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення, з дотриманням підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а тому в даному випадку, відсутність рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплачувати податки та збори.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 822/2151/16.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 266 Податкового кодексу України з метою оподаткування належного позивачеві на праві приватної власності нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, є правомірним.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів.

Позивач стосовно обєкту нерухомості, який розташований за адресою: Миколаївська обл., с.м.т. Казанка, вул. Миру, буд.209, загальною площею 544,5 кв.м. зазначає, що у її власності перебуває житлова будівля площею 192,5 кв.м., а житлова будівля площею 352 кв.м. переведена в нежитлову, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Казанківської селищної ради №69 від 26.07.2002 р., яким дозволено громадянці ОСОБА_2 перевести житлове приміщення площею 352 кв.м. по вул. Миру,209 у нежиле.

Враховуючи вищевикладене, суд не може взяти до уваги рішення виконавчого комітету Казанківської селищної ради № 69 від 26.07.2002 р., оскільки воно не являється належним доказом переведення частки житлового приміщення в нежитлове, а підтверджує лише факт наміру та дозволу позивачу щодо переведення жилого приміщення індивідуального житлового будинку у нежилі. Інших підтверджуючих документів позивачем не надано. Також слід зазначити, що згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником житлового будинку з магазином «Престиж» загальною площею 544,5 кв.м. Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому є правомірними.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 205, 243-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (вул. Вишнева, 63, стм. Казанка, Казанківський район, Миколаївська область, 56000, ідентифікаційний код код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов