Справа № 200/11417/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р. Справа№200/11417/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» про визнання неправомірним рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача № 1661 від 10 вересня 2018 року про відмову в призначенні пенсії позивачу;

- зобовязати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах 07 місяців 17 днів роботи на підприємстві відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» в умовах зайнятості повний робочий день в шахті під час відбуття позивачем покарання у виді виправних робіт з 01.12.1997 по 18.07.1998;

-зобовязати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи на підприємстві відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01.03.2010 по 30.12.2010, з 01.10.2016 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.06.2018;

-зобовязати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах №2739 від 11 червня 2018 року, з урахуванням висновків суду;

- вирішити питання щодо відшкодування витрат по сплаті судового збору;

- слухати справу без участі позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами статті 258 КАС України в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року суд вирішив замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання на 23 січня 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні та призначено підготовче засідання на 05 лютого 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні для надання додаткових документів до 19 лютого 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 лютого 2019 року.

Відповідно до положень частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві позивач зазначив, що він 11.06.2018 р. звернувся до відповідача з заявою № 2739 про призначення пільгової пенсії відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням № 1661 від 10.09.2018 р. відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії через відсутність необхідного пільгового підземного страхового стажу роботи 25 років.

З діями відповідача щодо не зарахування спірного періоду роботи позивач незгодний та вважає їх такими, що порушують його Конституційне право на своєчасне та повне пенсійне забезпечення.

Вмотивовуючи свою позиції позивач зазначив, що згідно з записом № 17 трудової книжки БТ-ІІ № 5433444 та уточнюючої (пільгової) довідки ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» в період відбуття покарання у виді виправних робіт з 01.12.1997 р. по 18.07.1998 р. позивач працював на ВП «Шахта «Україна» у якості підземного електрослюсаря 5-го розряду з повним робочим днем в шахті (професія віднесена до Списку № 1). Також зазначив, що відповідач неправомірно не зарахував періоди роботи на підприємстві ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01.03.2010 р. по 30.12.2010 р., 3 01.10.2016 р. по 30.04.2018 р., оскільки на протязі спірних періодів роботи на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» із заробітної плати позивача та на заробітну плату щомісячно та в повному розмірі проводились відрахування/нарахування страхових внесків до ПФУ та МДЗ України.

Також, позивач зауважив, що згідно з ч. 3 ст. 42 КВК України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Окрім того, в обґрунтування своєї позиції, позивач зауважив, що жодний закон або інший нормативний акт України не передбачає відповідальність робітника за неперерахування з вини роботодавця до Пенсійного фонду України страхових внесків, що були відраховані із заробітної плати цього працівника.

Отже, позивач вважає, що він не повинен нести відповідальність за несплату шахтою страхових внесків, що були відраховані із його заробітної плати в спірний період часу до Пенсійного фонду України, оскільки позбавлений будь-якої можливості безпосередньо та оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач не мав жодних підстав не зараховувати до його страхового стажу спірні періоди роботи з 01.12.1997 р. по 18.07.1998 р., з 01.03.2010 р. по 30.12.2010 р. , з 01.10.2016 р. по 30.04.2018 р., на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», а навпаки був зобовязаний зарахувати ці періоди до його страхового стажу (загального та спеціального пільгового), що стало підставою для подання даного позову до суду.

Відповідач заперечив проти задоволення зазначених вимог позивача, просив у задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Так, згідно наданого відзиву від 01.02.2019 року вих. № 1327/07, який надійшов на адресу суду 04 лютого 2019 року відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закону № 1058) зазначив, що до страхового стажу зараховуються періоди трудової та іншої діяльності особи залежно від факту та суми сплачених внесків. При цьому, відповідно до пункту 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Зазначив, що пільгового стажу роботи зараховано періоди: з 19.02.1993 по 10.06.2018 на підприємстві ВП Шахта „Україна ДП „Селидіввугілля за винятком днів перебування безкоштовних відпусток (42 дні), страйків (17 днів), прогулів (06 днів), учбових відпусток (02 дні) та за період виправничо-трудових робіт ( 07 місяців 17 днів);

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.03.2010 по 31.12.2010, з 01.10.2016 по 30.04.2018 на підприємстві ВП Шахта „Україна ДП „Селидіввугілля», оскільки відсутні відомості про сплату щомісячних внесків за ці періоди до МДЗ України (форма ОК-5 від 12.06.2018), та з 01.05.2018 по 10.06.2018 на підприємстві ВП Шахта „Україна ДП „Селидіввугілля», оскільки відсутня сума нарахованої заробітної плати за цей період до МДЗ України (форма ОК-5 від 12.06.2018).-

Відповідно до наданих документів, страховий стаж позивача складає 29 років 02 місяці. В тому числі стаж підземної роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за ст. 14-25 - шахтарі складає 24 роки 06 місяців 07 днів. У зв'язку з відсутністю пільгового стажу 25 років в підземних умовах позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч.1 ст.14 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.2 р. XV Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування

Окрім того, як аргумент для відмови у задоволенні позову відповідач зазначив, що у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 11.06.2018 №2-988, яка видана підприємством ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» за період відбування покарання у вигляді виправних робіт з 01 грудня 1997 по 18 липня 1998 не зазначено списку, розділу, підрозділу пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (номера наказів та дату видачі).

Враховуючи дані, зазначені у довідці, управління вважає, що правомірно не зарахувало період з 01 грудня 1997 року по 18 липня 1998 року до пільгового стажу.

Також, зауважив, що на період звернення позивача із заявою про призначення пенсії згідно отриманих даних зі СПОВ (система персоніфікованого обліку відомостей) за період з 01.03.2010 року по 31.12.2010 рік (сформовану 12.06.2018 року) та з 01.05.2018 по 10.06.2018 роботи Позивача не було сплачено страховий/єдиний внесок підприємством ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «шахта Україна», що є порушенням ч.б ст.20 Закону 1058, відповідно до якої «страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду». З урахуванням зазначеного управління вважає, що ним правомірно не було зараховано до страхового стажу період роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 та з 01.05.2018 по 10.06.2018 період роботи на ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля» через відсутність відомостей про сплату страхових внесків.

Також, вважає, що відсутність страхового стажу у позивача викликана неправомірними діями з боку ВП «шахта Україна» ДП Селидіввугілля, а не порушенням вимог чинного законодавства з боку управління.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є особою, що претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 1 статті 14 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідач Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 11.06.2018 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, зареєстрованою за № 2739 про призначення пенсії згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» " № 1788- XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788) та п.2 р. XV Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-ІУ від 09.07.2003 (далі Закон № 1058).

Рішенням відповідача від 10 вересня 2018 року № 1661 «Про відмову в призначенні пенсії» позивачеві відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв'язку з відсутністю пільгового стажу 25 років в підземних умовах.

Як вбачається із зазначеного рішення, відповідно до наданих документів, страховий стаж заявника складає 29 років 02 місяці. В тому числі стаж підземної роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах 24 роки 06 місяців 07 днів, за ст. 14-25 - шахтарі складає 24 роки 06 місяців 07 днів.

У той же час, у зазначеному рішенні позивачем зазначено, що право на пенсію за нормами ч.1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 р. XV Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування заявник набуде за умови роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та набуття 25 років пільгового стажу роботи в підземних умовах або за нормами ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.2 р. XV Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування після досягнення 50 років. У разі незгоди гр. ОСОБА_1 з прийнятим рішенням, воно може бути оскаржене до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протягом одного року з моменту прийняття рішення, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення заявника з прийнятим рішенням або в судовому порядку /а.с.20/.

Згідно записів у трудовій книжці серії БТ-ІІ № 5433444 на імя ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач працював, на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» зокрема:

- з 01.12.1997 р. по 18.07.1998 р. підземним електрослюсарем 5-го розряду (професія входить до Списку №1) з повним робочим днем в підземних умовах (в шахті) відбування покарання у виді виправних робіт /а.с.13,129/,

- з 24.11.2005 р. по теперішній час працює на посаді електрослюсар підземний /а.с.11-15/.

Довідкою № 414, виданою 23.10.2018 року Відокремленим підрозділом «Шахта «України» Державного підприємства «Селидіввугілля» засвідчується, що він дійсно працює в Відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» з 01.09.1992 р. по теперішній час та роботодавець в період з 01.03.2010 р. по 31.12.2010 р. щомісячно на його зарплату нараховував та сплачував до Пенсійного Фонду України страхові внески у розмірі 33,2 % та утримував із його заробітної плати страховий внесок у розмірі 2 %. Також зазначено, що станом на 22.10.2018 р. страхові внески по Відокремленому підрозділу «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» за період з 01.03.2010 р. по 31.12.2010 р. перераховано в Пенсійний Фонд України в повному обсязі, у з ому числі і страхові внески, утримані із заробітної плати ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) /а.с. 16/.

Довідкою № 415 виданою 23.10.2018 року Відокремленим підрозділом «Шахта «України» Державного підприємства «Селидіввугілля» засвідчується, що в період з 01.10.2016 р. по 30.04.2018р. щомісячно на зарплату ОСОБА_1 нараховував єдиний соціальний внесок (ЄСВ) у розмірі 22%. Також, зазначено, що єдиний соціальний внесок перераховано до Покровської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області на користь бюджету за період з 01 жовтня 2016 р. по 30 квітня 2018 р. у повному обсязі /а.с.17/.

Довідкою № 416 виданою 23.10.2018 року Відокремленим підрозділом «Шахта «України» Державного підприємства «Селидіввугілля» засвідчується, що в період з 01.05.2018 р. по 30.06.2018р. щомісячно на зарплату ОСОБА_1 нараховував єдиний соціальний внесок (ЄСВ) у розмірі 22%. Також, зазначено, що єдиний соціальний внесок перераховано до Покровської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області на користь бюджету за період з 01 травня 2018 р. по 31 травня 2018 р. у повному обсязі , за період з 01 червня 2018 р. по 30 червня 2018 р. частково /а.с.18/.

Довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.02.2019 р. № 1-403 виданою Відокремленим підрозділом «Шахта «України» Державного підприємства «Селидіввугілля» засвідчується, що в період з 01.12.1997 р. по 30.09.1998 р. заробітна плата ОСОБА_1, яка враховується при обчисленні пенсії склала 4045,69 грн. Також зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок). /а.с. 131/.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність відмови пенсійного органу у призначенні пенсії через не зарахування до пільгового стажу роботи періоду роботи позивача на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01.12.1997 року по 18.07.1998 року період виправничо-трудових робіт та з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року з 01.10.2016року по 30.04.2018року та з 01.05.2018року по 10.06.2018 року при відсутності сплати підприємством-страхувальником єдиного соціального внеску.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 14 зазначеного закону, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-XV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як раніше встановлено судом та підтверджено наявними матеріалами справи позивач у спірному періоді працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» та із заробітної плати позивача утримувалися страхові внески, що підтверджується відповідними довідками.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

За таких обставин, в силу вимог статті 24 Закону № 1058- XV суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до страхового (пільгового) стажу періоду роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року , з 01.10.2016 р. по 30.04.2018 р., з 01.05.2018 року по 10.06.2018 року, що є підставою для скасування відповідного рішення відповідача. Отже, вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення від 10 вересня 2018 року № 1661 про відмову в призначенні пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Нормами частини четвертої статті 42 Закону № 1058 передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Згідно рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії, страховий стаж позивач після призначення пенсії обрахований управлінням на час винесення рішення складав 29 років 02 місяці., шахтарі складає 24 року 06 місяців 07 днів.

Отже, спірний період роботи позивача, який безпідставно не врахований відповідачем для призначення пенсії (з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, 01.10.2016 р. по 30.04.2018 р. з 01.05.2018 року по 10.06.2018 року) значно перевищує встановлену нормами статті 14 Закону № 1788 кількість місяців пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії.

Щодо включення періоду роботи позивача під час відбування покарання у вигляді виправних робіт, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 6 ст. 95 Виправного-трудового кодексу України (в редакцій чинній на момент відбування позивачем покарання) час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включено судом до загального трудового стажу засудженого. Докази підтвердження наявності такого права позивачем не надані, а відповідачем не спростовані.

Позивач у позовній заяві підтверджує своє право на зарахування цього періоду посилаючись на Кримінально-виконавчий кодекс, який набрав чинності 01 січня 2004 року, та не розповсюджується на правовідносини, які виникли у позивача в період 1997 1998 роки. Відповідно відповідач не може застосовувати норми цього закону, що виникли після виникнення правовідносин у позивача в період 1997 1998 роки. У кримінально-виконавчому кодексі який набрав чинності з 01.01.2004 відсутня норма, яка дає право застосовувати цей кодекс до правовідносин які виникли до його прийняття.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір на суму 704,80 грн. /арк. справи 4/.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 85400, АДРЕСА_1) до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ), третя особа ДП «Селидіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, буд. 41, ) про визнання неправомірним рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача № 1661 від 10 вересня 2018 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1).

Зобовязати Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи на підприємстві відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 01.03.2010 по 30.12.2010, з 01.10.2016 р. по 30.04.2018 р. та з 01.05.2018 р. по 10.06.2018 р.

Зобовязати Селидовське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах №2739 від 11 червня 2018 року, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд 6, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 85400, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті 21 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.