Справа № 815/1915/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/1915/18

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Дата і місце ухвалення 15.11.2018р., м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року по справі за позовом Ізмаїльської міської ради до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор Іскров Олег Вікторович, про скасування висновку за результатами розгляду скарги та наказу №564/7 від 21.02.2018 року, зобов'язання скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

28.04.2018 року Ізмаїльська міська рада звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору державний реєстратор Іскров Олег Вікторович про скасування висновку за результатами розгляду скарги та наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2018 року №564/7 про відмову у задоволенні скарги Ізмаїльської міської ради від 22.01.2018 року № 01/24-77, а також зобов'язання Міністерства юстиції Українискасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

14.11.2018 року до суду першої інстанції позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони вчинення реєстраційних дій Міністерством юстиції України та його територіальними органами суб'єктами державної реєстрації прав, державними реєстраторами прав на нерухоме майно, нотаріусами на об'єкти нерухомого майна за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 4.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви Ізмаїльської міської ради про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Ізмаїльська міська рада подала апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Позивач посилається на те, що заявлені позовні вимоги, крім іншого, стосуються скасування реєстраційних рішень, а тому заява про забезпечення позову стосується заборони проведення реєстраційних дій, у зв'язку із тим, що у разі незабезпечення позову, можуть бути проведені нові реєстраційні дії, що зумовить зміну індексних номерів реєстраційних рішень, які вказані у позові. Зазначене, на думку апелянта, зробить неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року та прийняття нової ухвали, якою задовольнити заяву Ізмаїльської міської ради про забезпечення позову.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що однією з позовних вимог є скасування рішень про державну реєстрацію приміщень у самовільно збудованому будинку за адресою: м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 4, прийнятих станом на 21.11.2017 року. Позивач зазначив, що в подальшому, незаконна реєстрація продовжує відбуватись, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2018 року.

Позивач вважав, що невжиття заходів забезпечення позову і в подальшому дасть можливість суб'єктам державної реєстрації прав здійснювати реєстраційні дії, що у разі задоволення позовних вимог Ізмаїльської міської ради унеможливить виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем необґрунтовано існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а отже заява Ізмаїльської міської ради про забезпечення позову не підлягає задоволенню. Також суд першої інстанції зазначив, що обставини правомірності чи неправомірності оскаржуваного позивачем рішення про державну реєстрацію приміщень у самовільно збудованому будинку за адресою: м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 4, відповідно до якої він просить суд заборонити вчинення реєстраційних дій Міністерством юстиції України та його територіальними органами, можуть бути встановлені судом виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті, при перевірці правомірності відповідного рішення суб'єкта владних повноважень, тому забезпечення позову у такий спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується вказаним висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення заяви Ізмаїльської міської ради про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Положеннями статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Слід зазначити, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб'єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В даному випадку, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржено висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги та наказ Міністерства юстиції України від 21.02.2018 року №564/7про відмову у задоволенні скарги Ізмаїльської міської ради від 22.01.2018 року № 01/24-77. Крім того, позивач просив зобов'язати саме Міністерство юстиції України скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак самостійних вимог про скасування рішень державного реєстратора позивачем заявлено не було, що свідчить про необґрунтованість твердження Ізмаїльської міської ради про те, що незабезпечення позову унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи зміст позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про те, що забезпечення позову в даному випадку фактично виходить за межі заявлених позовних вимог, тобто не є співрозмірним заявленим вимогам.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що при зверненні із заявою про забезпечення позову позивачем не наведено достатнього обґрунтування тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, дослідивши встановленні обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та доводи апелянта, колегія суддів вважає, що ним не доведено наявності будь-яких фактів, які б могли слугувати правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову та вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, колегія суддів враховує той факт, що на момент апеляційного розгляду справи, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року було закрито провадження по даній справі.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 308, 311, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук