Справа № 520/11954/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2019 р. № 520/11954/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- Визнати відповідача бездіяльним у зв`язку з невиплатою йому добових та за найм житла на відрядження 3 4.10.2017 року по 01.02.2018 року за 117 днів в сумі 60 грн. на добу та по 200 грн. за день на житло за розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 м. Ічня Чернігівської області: за наказом командира військової частини НОМЕР_2 - №73 від 4.10.2017 року з 04 жовтня 2017 року за посвідченням про відрядження №75 від 04.10. 2017 р. військової частин и НОМЕР_2 по 04.11.2017 року, за наказом 98 від 06.11.2017 року по 03.11. 2018 року за посвідченням №118 від 04.11.2017 року, за наказом 126 від 03.12 2017 року по 01.01.2018 року за посвідченням №135 від 04.12.2017 року, за наказом №1 від 02.01. 2018 року по 01.02. 2018року за посвідченням №13 від 01.01.2018 року; за наказом №1 від 02.01.2018 року по 01.02.2018року за посвідченням №13 від 01.01. 2018 року.

- Зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) виплатити позивачу ( НОМЕР_5 ) витрати на відрядження - добові в сумі 7140 грн. та за найм житла 23400 грн., а всього 30540 грн.

- Зобов`язати відповідача виплатити позивачу негайно на виконання рішення суду платежі у межах суми стягнення за один місяць 6000 грн. за найм житла, добові 1800 грн., всього 7800 грн.; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що за розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 03.10.2017 року №321/6087 був відряджений з 04.10.2017 року по 01.02.2018 рік у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 м. Ічня Чернігівської області. За наказом командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 04.10.2017 року - вибув у відрядження з 4 жовтня 2017 року за посвідченням про відрядження №75 від 04.10. 2017 року військової частини НОМЕР_2 по 04.11.2017 року, за наказом 98 від 06.11.2017 року відрядження було продовжено на 30 діб по 03.12.2017 року за посвідченням №118 від 04.11.2017 року, за наказом 126 від 03.12 2017 року відрядження було продовжено на 30 днів по 01.01.2018 року за посвідченням №135 від 04.12.2017 року. За наказом №1 від 02.01.2018 року відрядження позивача було продовжено на 30 днів по 01.02.2018 року за посвідченням №13 від 01.01.2018 року. Тобто, всього позивач був у відрядженні 117 днів. ОСОБА_1 за вказаний час відрядження кошти на проживання в сумі 30540 грн. згідно звіту про використання коштів від 03.02.2018 року, затвердженого начальником штабу навчального батальону та бухгалтером військової частини НОМЕР_2 та добові, не отримав, тому звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

11.02.2019 року відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 04.10.2017 рік, позивач вибув у відрядження 04 жовтня 2017 року та повернувся до військової частини НОМЕР_2 01 лютого 2018 року (наказ командира військової частини НОМЕР_2 №24 від 01.02.2018 року).

Таким чином, повернення ОСОБА_1 до військової частини після закінчення встановленого 30-ти денного періоду перебування у відрядженні не відбувалося, про що свідчить відсутність у наказах командира по стройовій частині інформації про прибуття з відрядження та вибуття у відрядження після кожного 30-ти денного періоду.

Зазначив, що позивач отримав компенсацію добових витрат за 30 діб, в сумі 1800 грн., які були зараховані на його картковий рахунок у ПАТ «Укрсиббанк» 31.08.2018 року, але виплата добових витрат за весь період відрядження могла бути проведена у разі наявності наказів командира частини прибуття до військової частини та вибуття кожного 30-ти денного періоду.

Також, відповідач посилається на пункт 5, 25 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі - Інструкція №105), та зазначає, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України. Вказав, що позивач не надав документи щодо того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 проводить свою діяльність на Умовах спрощеної системи оподаткування та являється платником єдиного податку (має право не надавати споживачу касовий чек). Квитанція про оплату №110 від 30.201.2018 року, яку надав Позивач, не відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» (далі - наказ МФУ).
Таким чином, відповідач вважає, що підстави для виплати ОСОБА_1 добових та коштів на найм житла - відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до положень ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 6 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» №98 від 02.02.11 підприємства, установи та організації, що направляють працівників у відрядження, забезпечують їх коштами як аванс для здійснення поточних витрат.

Відповідно до п.7 цієї постанови, державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Відповідно до додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.11 гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу дорівнює не більш як 600 гривень, а сума добових дорівнює 60 гривень.

Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року N 105 затверджено Інструкцію про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (далі Інструкція).

Відповідно до п. 2 Інструкції відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Згідно із п. 4, 5 Інструкції строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами).

Військовослужбовці для виконання службових завдань можуть направлятися у відрядження до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та інших органів військового управління строком не більше 5 днів, не враховуючи часу перебування в дорозі, за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня.

Зазначений строк може бути продовжено за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня з обов`язковим повідомленням військової частини (установи, організації), яка направляла військовослужбовця у відрядження.

Аналіз наведеного свідчить про те, що строк відрядження військовослужбовця визначається командиром не може перевищувати 30 днів, а в разі відрядження до органів військового управління строк відрядження може бути продовжено за письмовим рішенням відповідного командира вищого рівня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , 1971 року народження є майором, начальником штабу-першим заступником командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 (а.с.10-11, 27-28), розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 03.10.2017 року №321/6087 (а.с.14) був відряджений старшим з числа офіцерів, очолив військовослужбовців строкової служби в кількості 26 чоловік, з 04.10.2017 року по 01.02.2018 рік, у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 м. Ічня Чернігівської області.

За наказом командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 04.10.2017 року (а.с.18) позивач вибув у відрядження з 4 жовтня 2017 року за посвідченням про відрядження №75 від 04.10.2017 року (а.с.20) військової частини НОМЕР_2 по 04.11.2017 року. За наказом 98 від 06.11.2017 року (а.с.17) відрядження було продовжено на 30 діб по 03.12.2018 року за посвідченням №118 від 04.11.2017 року (а.с.21), за наказом 126 від 03.12 2017 року (а.с.16) відрядження було продовжено на 30 днів по 01.01.2018 року за посвідченням №135 від 04.12.2017 року (а.с.21). За наказом №1 від 02.01.2018 року (а.с.15) відрядження позивача було продовжено на 30 днів по 01.02.2018 року за посвідченням №13 від 01.01.2018 року (а.с.19). Тобто, згідно наданих вищевказаних документів, всього позивач був у відрядженні 117 днів.

Згідно наказів про направлення позивача у відрядження та згідно посвідчень про відрядження строк перебування ОСОБА_1 було визначено командиром вищого рівня та строк кожного відрядження не перевищував 30 днів, тому посилання відповідача на п.5 суд не бере до уваги.

Твердження відповідача, що повернення позивача до військової частини НОМЕР_4 після закінчення встановленого 30-ти денного періоду перебування у відрядженні не відбувалося, спростовується наданими ОСОБА_1 посвідченнями про відрядження, в яких зазначені дати, підписи та стоять печатки військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_4 прибуття та вибуття.

Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (п. 6 Інструкції).

Відповідно до п. 9-11 Інструкції підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.

Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року N 98.

Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 надав звіт про використання коштів, виданих на відрядження (а.с.25), де зазначено, що сума витрачених коштів складає 30540,00 гривень, з яких 7140,00 добові, та 23400,00 гривень оплата проживання 200 гривень на день, всього 117 днів, квитанція №110 від 30.01.2018 рік, вказаний звіт підписаний головним бухгалтером та сума затверджена керівником 02.02.2018 року.

Згідно із п. 19, 20 Інструкції забороняється здійснювати виплату добових та відшкодовувати витрати на найм житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення.

Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).

Враховуючи наведені норми суд приходить до висновку про те, що оскільки військова частини НОМЕР_2 відряджала позивача у відрядження, то саме ця військова частина повинна здійснювати відшкодування добових втрат на відрядження та найм житлового приміщення на підставі відповідних первинних документів, тобто на підставі посвідчень про відрядження та звіту про використання коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, посвідчення про відрядження відповідно до яких позивач вибув у відрядження та прибув з відрядження відповідає вимогам Інструкції №105. Відхилень від порядку його оформлення судом не встановлено, та відповідачем не доведено.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідача на п.п.3 п.25 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року N105.

Віповідного до цього пункту Інструкції Військовослужбовцям відшкодування витрат на найм житлового приміщення не проводиться у разі відрядження у складі підрозділів (крім випадків, передбачених у пункті 22 цієї Інструкції).

Відповідно до п.п.1 п.25 Інструкції військовослужбовцям відшкодування витрат на найм житлового приміщення не проводиться у разі надання відрядженому безкоштовного житлового приміщення.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що відрядження позивача до військової частини НОМЕР_4 не підпадає під жоден вид відрядження, визначений в п.25 Інструкції.

Відомостей про те, що позивачу за місцем відрядження у військовій частині НОМЕР_4 надавалось житло для проживання, відповідачем не надано. Сума витрат на проживання зазначеним позивачем у звіті 200 гривень за добу, відповідає вимогам визначеним постановою Кабінету Міністрів України №98 від 02.02.2011.

Як вбачається за матеріалів справи, позивачем надана квитанція про оплату проживання в кімнаті №3 від 30.01.2018 року №110 (а.с.24) за 117 днів в розмірі 23400, 00 гривень ФОП ОСОБА_2 . Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.23) ОСОБА_2 зареєстрована як Фізична особа-підприємець та одним із видів її діяльності є діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування.

Статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі - продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до п.12 Інструкції військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.

Таким чином, заповнення вручну реквізитів, зазначених у квитанції (а.с.24) , не суперечить вимогам до розрахункових документів, що передбачені статтею 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Закон має вищу юридичну силу по відношенню до підзаконних нормативно-правових актів, якими є інструкції міністерств, відомств. Тому, якщо одне і теж питання два інших між собою правових документів регулюють по різному то застосовується правовий документ, який має вищу юридичну силу. В даному випадку слід застосовувати Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині способу заповнення проїзного документу.

Квитанція про оплату від 30.01.2018 року №110 (а.с.24) про отримання від ОСОБА_1 плати за проживання ФОП ОСОБА_2 є безумовно розрахунковим документом, відповідно до ст.2 Закону, а тому посилання відповідача на його неналежність судом не вважається достатньою.

У разі сумнівів відповідача у правдивості наданих підзвітною особою документів, що підтверджують витрати, він був не позбавлений можливості перевірити їх справжність у отримувачів коштів. Разом з тим, будь-яких аргументів на спростування наданих підзвітною особою розрахункових документів, військовою частиною не надано.

Крім того, твердження відповідача, що позивачем отримана компенсація добових витрат за 30 діб, в сумі 1800 грн., які були зараховані на його картковий рахунок у ПАТ «Укрсиббанк» 31.08.2018 року, не знайшло свого підтвердження згідно наданих відповідачем додатків до відзиву на позов. Оскільки, в відомості нарахування коштів №55 (заробітна плата та аванси) за серпень 2018 року на карткові рахунки співробітників зазначено три особи, в тому числі і ОСОБА_1 , а в платіжному дорученні вказана сума 4200 із зазначенням призначення перерахування на власні рахунки військовослужбовців компенсації видатків на відрядження за серпень 2018 року згідно реєстру авансових звітів за серпень 2018 року. Таким чином, відповідачем не доведений факт виплати позивачу добових за перебування у відрядженні саме за період спірних правовідносин.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що у військової частини НОМЕР_2 відсутні підстави для відмови позивачу у відшкодуванні добових витрат на відрядження, сум за найм житла, тому суми цих витрат підлягають стягненню з військової частини на користь позивача.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 по справі № 822/5994/15.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не було доведено правомірності своїх дій у правовідносинах, з приводу яких подано позов, а тому, вказаний позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та ним при зверненні до суду не понесено судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду, тому, суд питання щодо їх повернення не вирішує.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 добових та за найм житла на відрядження 04.10.2017 року по 01.02.2018 року за 117 днів в сумі 60 грн. на добу та по 200 грн. за день на житло за розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 м. Ічня Чернігівської області: за наказом командира військової частини НОМЕР_2 - №73 від 04.10.2017 року з 4 жовтня 2017 року за посвідченням про відрядження №75 від 04.10.2017 року військової частини НОМЕР_2 по 04.11.2017 року, за наказом 98 від 06.11.2017 року з 04.11.2017 року по 03.12.2017 року за посвідченням №118 від 04.11.2017 року, за наказом 126 від 03.12 2017 року по 01.01.2018 року за посвідченням №135 від 04.12.2017 року, за наказом №1 від 02.01.2018 року по 01.02.2018 року за посвідченням №13 від 01.01.2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) витрати на відрядження, а саме добові в сумі 7140 грн. та за найм житла 23400 грн., а всього 30540 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 негайно на виконання рішення суду платежі у межах суми стягнення за один місяць 6000 грн. за найм житла, добові 1800 грн., всього 7800 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.