Справа № 826/6579/16
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6579/16 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Ключковича В.Ю.

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (апелянта) - Онисько М.М.,

від відповідача - Крившук Я.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Лат" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Лат" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Біо Лат" з позовом Державної фіскальної служби України в якому просило суд:

- про визнати нечинною податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 24.03.2016 № 6497/6/99-99-19-03-03-15 в частині визначення операції з відпуску палива через власні заправні станції та/або паливозаправники для власних виробничих потреб (заправка власної або орендованої техніки) як об'єкта оподаткування акцизним податком операції з роздрібного продажу пального за ставкою 0,042 євро за кожний літр реалізованого пального;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до приписів статті 212 ПК України особи, які використовують підакцизні товари для власних виробничих потреб, не визнаються платниками акцизного податку.

Разом з цим, апелянт звертає увагу суду, що "Біо Лат" здійснює придбання пального виключно з метою некомерційного використання, що в свою чергу не передбачає подальшого перепродажу, у зв'язку з чим роздрібного фізичного відпуску палива не відбувається, як і не відбувається його реалізації за готівкові або безготівкові розрахунки. Тобто, власні заправні станції здійснюють заправку виключно власної сільськогосподарської або орендованої техніки, а тому дане підприємство не може бути суб'єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів і платником акцизного податку, оскільки не проводить реалізацію пального.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити викладені в апеляційній скарзі вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Проте, під час судового розгляду справи представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та прийнятим із дотриманням до у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому, на думку представника податкового органу підстави для скасування оскаржуваного судового рішення - відсутні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Біо Лат" звернулося до Державної фіскальної служби України із запитом від 29 лютого 2016 року № 169 про надання податкової консультації з наступних питань, зокрема:

- чи зобов'язано підприємство зареєструватись платником акцизного податку, якщо закупівля і використання пального здійснюється виключно для власних виробничих потреб і не здійснюється реалізація пального (передача права власності або розпорядження) третім особам;

- чи виникає об'єкт оподаткування акцизним податком у підприємства, якщо воно не зареєстроване платником акцизного податку і використовує пальне для власних виробничих потреб;

- чи зобов'язане підприємство зареєструватись платником акцизного податку, якщо воно укладає договір підряду, згідно з яким виконавець зобов'язується виконати роботи/надати послуги із збирання врожаю комбайнами/тракторами виконавця, але із використанням пального замовника (підприємства) і за яким Підприємство заправляє техніку виконавця і списує пальне на підставі облікових/шляхових листів комбайнера/тракториста- машиніста, що надаються комбайнерами/трактористами виконавця;

- якщо підприємство буде зареєстроване платником акцизного податку, то чи є об'єктом оподаткування операції із використання пального для власних виробничих потреб (заправка своєї техніки для роботи на полях, орендованих підприємством) і якщо так, то за якими ставками;

- чи є об'єктом оподаткування акцизним податком операція з передачі підприємством виконавцю палива через власні заправні станції та/або автомобілі паливозаправники з метою його використання виконавцем при виконанні робіт/послуг зі збирання врожаю підприємства, і якщо так, то за якими ставками (специфічними/адвалорними);

- чи зобов'язане підприємство складати та реєструвати акцизні накладні за обсяги пального, використаного для власних виробничих потреб, та/або переданого підрядникам для виконання робіт/надання послуг зі збирання врожаю підприємства.

Листом від 24.03.2016 № 6497/6/99-99-19-03-03-15 Державна фіскальна служба України надала відповіді на поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Біо Лат" питання.

Проте, не погоджуючись з роз'ясненням податкового органу в частині виникнення об'єкта оподаткування акцизним податком з роздрібного продажу пального по операціях із заправки своєї техніки (власної або орендованої) для роботи на полях Товариства через власні заправні станції, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом в якому просив суд визнати нечинною податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 24.03.2016 № 6497/6/99-99-19-03-03-15 в частині визначення операції з відпуску палива через власні заправні станції та/або паливозаправники для власних виробничих потреб (заправка власної або орендованої техніки) як об'єкта оподаткування акцизним податком операції з роздрібного продажу пального за ставкою 0,042 євро за кожний літр реалізованого пального та зобов'язати Державну фіскальну службу України надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи відповідачем доведено правомірність викладених роз'яснень податкового законодавства відносно того, що суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів повинен сплачувати акцизний податок із реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, якщо власні заправні станції та/або автомобільні паливозаправники, через які товариством здійснюються фізичний відпуск пального, відповідають визначеним нормативно-правовими актами вимогам та у разі здійснення реалізації пального із застосуванням спеціальних комп'ютерно-касових систем.

За наведених обставин, колегія суддів Окружного адміністративного суду м.Києва дійшла висновку про відповідність оскаржуваних висновків індивідуальної податкової консультації вимогам податкового законодавства та необґрунтованість позовних вимог.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи основним видом господарської діяльності позивача згідно з даними витягу з ЄДР ЮО ФОП є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до відповідача з заявою про надання податкової консультації зазначав, що підприємство ТОВ «Біо Лат» з метою здійснення господарської діяльності (вирощування сільськогосподарської продукції) використовує власну або орендовану сільськогосподарську техніку, яку заправляє через власні заправні станції та/або автомобільні паливозаправники.

Аналогічні доводи також зазначено і у листі Державної фіскальної служби України від 24.03.2016 № 6497/6/99-99-19-03-03-15, де податковим органом зазначено, що згідно зі зверненням Товариства закупівля і використання здійснюється для власних виробничих потреб Товариства (для заправки техніки для роботи на полях).

Водночас, у наданій позивачу консультації відповідачем було роз'яснено, що відповідно до п.п. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 Кодексу платниками акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних, товарів є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Об'єктом оподаткування акцизним податком є, зокрема, операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 Кодексу).

Згідно з абзацом третім п.п. 14.1.212 п.14.1 ст.14 Кодексу реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - зокрема, фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Визначення таких понять, як «автозаправна станція» та «авто газозаправна станція» передбачені:

у пункті 1.2 Розділу І інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 № 376, відповідно до якого автозаправна станція це комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту);

- у пункті 2.1 Розділу II Правил безпеки систем газопостачання, які затверджені наказом Міненерговугілля від 15.05.2015 № 285, відповідно до якого автомобільна газозаправна станція - це комплекс, призначений для заправки газобалонних установок автомобілів зріджених вуглеводневих газів.

Заправка автомобілів та інших транспортних засобів провадиться оператором АЗС (за допомогою оператора АЗС або водієм самостійно під наглядом оператора) через паливо-, масло- та газороздавальні колонки далі - ГІРК, МРК та ОРК). Дозволяється також відпускати нафтопродукти (крім скрапленого вуглеводневого газу) в тару споживача (металеві каї пункти 34 та 35 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 № 1442) (далі - Правила 1442).

Тобто фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції пального - це здійснення заправки автомобілів моторним паливом або зрідженим вуглеводневим газом через паливо-, масло- газороздавальні колонки.

Згідно з вимогами чинного законодавства реалізація пального через АЗС повинна здійсніоватися з застосуванням спеціалізованих комп'ютерно-касових систем, які включені до держреєстру та відповідають Технічним вимогам та забезпечують відпуск пального у єдиному технологічному циклі з друкуванням фіскального касового чека.

Законом № 909 чітко визначені обставини, за яких виникає об'єкт оподаткування акцизним податком з роздрібного продажу пального, а саме: при здійсненні фізичного відпуску пального з автозаправної станції та/або автомобільної станції незалежно від форм розрахунків.

За наведених обставин, контролюючий орган надав позивачу відповідь, що у разі якщо власні заправні станції та/або автомобільні паливозаправники, через які Товариством здійснюються фізичний відпуск пального, відповідають визначенням та вимогам наведеним вище для автозаправних станцій та/або автомобільної газозаправної станції, то Товариство, як суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів повинен сплачувати акцизний податок із реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів за ставкою 0,042 євро за кожний літр реалізованого пального. При цьому об'єктом оподаткування акцизним податком є операції з реалізації Товариством пального, а базою оподаткування акцизним податком - об'єм пального у літрах, реалізованого (відпущеного) Товариством через власні АЗС та/або АГЗС.

Отже, з вказаної відповіді суб'єкта владних повноважень вбачається, що останнім не було чітко вказано про те, що операції з відпуску палива через власні заправні станції та/або паливозаправники для власних виробничих потреб (заправка власної або орендованої техніки) є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібного продажу пального за ставкою 0,042 євро за кожний літр реалізованого пального.

Разом з цим, судом встановлено, що у запереченнях проти адміністративного позову відповідачем вказується про те, що при заправці техніки підрядника власним пальним замовника, при яких розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі не здійснюються, то такі операції не є об'єктом оподаткування акцизним податком з роздрібної торгівлі підакцизних товарів, а замовник не є платником акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про таке.

За визначенням підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктами оподаткування є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з абзацом другим підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізація пального для цілей розділу VI (акцизний податок) цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання.

Відповідно до абзацу третього підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це, зокрема, фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Згідно з підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України податок справляється з таких товарів, як пальне.

Пунктом 216.9 статті 216 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", для безготівкових розрахунків - дата оформлення розрахункового документа на суму проведеної операції, який підтверджує факт продажу, відвантаження, фізичного відпуску товару, а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - дата надходження оплати за проданий товар.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із доводами контролюючого органу, а також висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до вказаних норм законодавства, у разі заправки пальним власної техніки та техніки підрядника через власні паливозаправні колонки, за відсутності розрахункових операцій, без застосування РРО та у разі використання товариством такого палива виключно для власних потреб, такі операції з відпуску пального не є операціями з реалізації пального в розумінні абзацу третього підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Кодексу. У такому випадку товариство не сплачує акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів.

Водночас, у разі здійснення операцій з фізичного відпуску пального для заправки як власної техніки, так і техніки сторонніх організацій із застосуванням спеціалізованих комп'ютерно-касових систем, які включені до Державного реєстру та відповідають Технічним вимогам та забезпечують відпуск пального у єдиному технологічному циклі з друкуванням фіскального чеку, суб'єкт господарювання повинен сплачувати акцизний податок з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відповідно до приписів статті 212 ПК України особи, які використовують підакцизні товари для власних виробничих потреб, не визнаються платниками акцизного податку, оскільки дана норма не містить такого застереження.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що положеннями пункту 213.2 ПК України визначено перелік операцій з підакцизними товарами, які не підлягають оподаткуванню, в якому також не вказано операції по заправці пальним власної техніки та техніки підрядника через власні паливозаправні колонки.

Крім того, положеннями пункту 213.1 ПК України встановлено, що об'єктами оподаткування є операції з реалізації та/або передачі в межах одного підприємства підакцизних товарів (продукції) з метою власного споживання, промислової переробки, своїм працівникам, а також здійснення внесків підакцизними товарами (продукцією) до статутного капіталу.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відповідність оскаржуваних висновків індивідуальної податкової консультації вимогам податкового законодавства.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та не спростовують зазначених вище висновків суду попередньої інстанції, а також не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Лат" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий судя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 21 лютого 2019 року