Справа № 640/23089/18
Суддя: Чередник В. Є.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 р

Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу 640/23089/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Масло Романа Олеговича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Масло Р.О., Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, в якому позивач просила визнати незаконними дії інспектора щодо винесення постанови серії ЕАВ № 765740 від 01.12.2018 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення; скасувати дану постанову та закрити провадження у даній адміністративній справі у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення; стягнути з Головного Управління Державної казначейської служби у Харківській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 255,00 грн. на відшкодування заподіяних збитків та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 01.12.2018 р. інспектор роти № 1 батальйону № 2 УПП у Харківській області ДПП старший лейтенант поліції Масло Р.О. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №765740, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Накладаючи стягнення інспектор поліції вважав, що позивач керуючи транспортним засобом Hundai Accent номерний знак НОМЕР_1 01.12.2018 р. о 09:04:55 год. у м. Харків вулиця Сумська, 6 водій керуючи ТЗ наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1. ПДР - водій ТЗ не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи.

У відповідній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 відсутні дані про будь-який технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У графі "До постанови додаються" не міститься жодного зазначення про те, чи здійснювався відеозапис факту правопорушення, також не зазначено взагалі чи наявне відео, яке підтверджує факт вчинення позивачем даного правопорушення.

Також, у постанові про накладення адміністративного стягнення серія ЕАВ № 765740 від 01.12.2018 у графі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» зазначено місце вчинення правопорушення - м. Харків, вул. Сумська, 6, однак, за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 6 взагалі немає жодних пішохідних переходів.

При винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення інспектором поліції не були врахована незгода позивача з адміністративним правопорушенням, а відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП. якщо під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу.

Оскільки з фактом скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 не погодилась вона звернувся до суду з даним позовом.

11.12.2018 р. представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив вважати вірним прізвище, ім'я, по-батькові позивача - ОСОБА_1 (а.с.24-25).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.12.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження в адміністративній справі.

11.01.2019 р. представник позивача подав до канцелярії суду пояснення щодо прізвища позивача зазначеного у постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та у позовній заяві.

У позові прізвище позивача зазначено як «Колісникова» (що відповідає паспортним даним), однак в оскаржуваній постанові прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено як «Колесникова» (як зазначено у посвідченні водія), у зв'язку з чим у прохальній частині позову п.2, 3, 4 прізвище позивача вказано «Колесникова», оскільки відносно цієї особи винесено постанову про накладення адміністративного стягнення) (а.с.57).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.02.2019 р. за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області - належним відповідачем - Департаментом патрульної поліції Національної поліції.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, на підтвердження факту відсутності відеозапису, як доказу порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, надав суду копію адвокатського запиту та копію відповіді на даний запит.Крім того, представник позивача просив суд задовольнити вимоги в частині судових витрат- витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідач - інспектор роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції Масло Р.О. у судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзиву до суду не надано, будь-яких заяв до канцелярії суду не надходило.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції - ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що не погоджується з доводами викладеними в позовній заяві, вважає їх необґрунтованими.. На підставі ст..162 КАС України надав відеозапис з особистого відео реєстратора інспектора Масла Р.О. Відсутність у графі постанови про адміністративне правопорушення пояснив тим, що запис проводився на особистий відео реєстратор, таким чином долучити медіа матеріали до постанови шляхом запису на оптичний носій інформації можливості не було, через відсутність спеціальних пристроїв для здійснення запису оптичних дисків, тому відповідач просить суд вважати доведеним факт поважності не зазначення наявності доказу правопорушення у зв'язку з технічною неможливістю такого. Стосовно хибного зазначення адреси вчинення правопорушення, то відповідач звертає увагу суду на те, що бланк постанови про накладення адміністративного стягнення був роздрукований на термопринтері, який визначив адресу розгляду справи про адміністративне правопорушення за допомогою датчика GР5 та механічно продублював її до графи місця здійснення правопорушення. Також, посилаючись на положення Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно порядку притягнення осіб до адміністративної відповідальності, зазначив, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена згідно вимог чинного законодавства (а.с.81-89).

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом 07.12.2018 р. щодо оскарження постанови від 01.12.2018 р., не порушила передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Масло Р.О. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №765740 від 01.12.2018 р. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.8).

У постанові зазначено, що 01.12.2018 09:04:55 м.Харків вул..Сумська 6, водій керуючи ТЗ наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п.18.1 ПДР - Водій ТЗ не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи.

Стаття, частина статті КУпАП: ст..122 ч.1.

Прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: накласти штраф 255 грн.

До постанови додається …(а.с.8).

На запит адвоката ОСОБА_5 заступник начальника УПП в Харківській області ДПП, повідомив, що згідно довідки ВЗтТ управління патрульної поліції в Харківській області ДПП від 11.12.2018 р. інспектори роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП Масло Р.О. та ОСОБА_6 перед початком денної зміни 01.12.2018 р. нагрудні відео-реєстратори не отримували, тобто відео фіксація за допомогою нагрудних відео реєстраторів не велась (а.с.94).

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, в графі «до постанови додається» не зазначено будь-яких доказів

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Таким чином, наданий у судовому засіданні відеозапис з особистого відео реєстратора інспектора Масла Р.О. не є належним та допустими доказом, у зв'язку з чим не приймається судом до уваги.

Так, єдиним доказом вчинення позивачкою адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Судом приймаються до уваги доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015 зазначив, зокрема, що у частинах 1, 2 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається.

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 КУпАП, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Відповідно до ст..283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Суд вважає, що при винесенні даної постанови відповідачем порушено ряд процесуальних вимог до провадження в справі про адміністративне правопорушення, а саме: ст. 245, 279, 280 КУпАП - формальність притягнення особи до адміністративної відповідальності; як наслідок - порушено права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема право на захист (ст.268 КУпАП), яка має право бути присутньою при розгляді справи, що означає її активну участь у процесі розгляду: заявлення клопотань, обґрунтування заперечень, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підготовка та подання відповідних доказів, отримання правової допомоги, для чого необхідний час для підготовки.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення постанови про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Така ж правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015.

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд не може погодитись із доводами представника відповідача стосовно того, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення не була порушена.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідають критеріям, які визначені ч.2 ст.2 КАС України, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень не підтверджується належними та допустимими доказами, прийняте без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості прийнятого рішення, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Відповідно до наданої позивачем квитанції, ОСОБА_1 сплатила 255 грн. в якості штрафу, згідно постанови серії ЕАВ № 765740 від 01.12.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення, які, у зв'язку зі скасуванням даної постанови, підлягають поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. позивачем надано акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 05.12.2018 р. та копію квитанції №26 від 06.12.2018 р. про їх сплату.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу тільки за відповідним клопотанням іншої сторони.

Відповідачі передбаченим ст. 134 КАС України правом не скористались, відповідне клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявили.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122,134, 139, 143, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконними дії інспектора роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Масло Романа Олеговича щодо винесення постанови серії ЕАВ № 765740 від 01.12.2018 відносно ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по праві про адміністративне правопорушення

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 765740 від 01.12.2018 р. складену інспектором роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Масло Романа Олеговича - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 ( п'ять тисяч) грн. та грошові кошти у вигляді штрафу 255 грн.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2.

Відповідач 1 - інспектор роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенант поліції Масло Роман Олегович, місцезнаходження: м.Харків, вул..Шевченка 315-А.

Відповідач 2 - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, м.Київ, вул..Федора Ернста, 3, .

Повне судове рішення складено 26 лютого 2019 року.

Суддя Чередник В.Є.