Справа № 560/3528/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3528/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

25 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року (повний текст якого складено у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у прийнятті та не подання до Міністерства внутрішніх справ України у 15 - денний строк з дня реєстрації заяви, висновку щодо виплати грошової допомоги разом з підтверджуючими документами, які додані до заяви ОСОБА_2; зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій у 15 - денний строк з дня реєстрації заяви ОСОБА_2 подати до Міністерства внутрішніх справ висновок щодо виплати грошової допомоги позивачу у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ №850 від 21.10.2015, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме станом на 15.09.2016 згідно із Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016; зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області відшкодувати витрати, пов'язані з лікуванням ОСОБА_2 в сумі 26900,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що одержання позивачем групи інвалідності 15.09.2016 передує даті звільнення з поліції 26.09.2016, а тому не відповідає вимогам ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Зобов'язано Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 17.04.2018 відповідно до статей 97, 99 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1409,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач з 26.09.2016 звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу), а IIІ групу інвалідності йому встановлено 15.09.2016. Враховуючи, що інвалідність позивачу встановлено до моменту звільнення з поліції, що не відповідає вимогам ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", то листом від 02.05.2018 № 29/З-187 позивачу повідомлено про відмову у виплаті ОГД відповідно до ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 304 КАС України.

З урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та органах поліції.

15.09.2016 позивач пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, встановлено ІІІ групу інвалідності з 15.09.2016.

Наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №305 о/с від 26.09.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (через хворобу).

17.04.2018 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, так як під час проходження служби в ОВС отримав захворювання, яке спричинило ІІІ групу інвалідності та надав необхідний пакет документів.

Листом від 02.05.2018 №29/З-187 Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області повідомило позивача про те, що за його заявою про виплату одноразової грошової допомоги та доданими до неї документами встановлено, що дата одержання позивачем ІІІ групи інвалідності 15.09.2016 передує даті звільнення з поліції - 26.09.2016, що не відповідає вимогам статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а саме, в частині, що група інвалідності має бути одержана протягом шести місяців після звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Зважаючи на це, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що особа не повинна нести індивідуальний і надмірний тягар за ситуацію, що склалася внаслідок призначення їй інвалідності внаслідок захворювання, яке в подальшому було причиною її звільнення з поліції, раніше за таке звільнення, а відтак відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначені одноразової грошової допомоги у зв'язку з призначенням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, чим вчинив протиправні дії відносно позивача. Водночас, належним способом відновлення порушених прав позивача слугуватиме саме зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_2 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 17.04.2018 відповідно до статей 97, 99 Закону України "Про національну поліцію", з дотриманням Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України №4 від 11.01.2016.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України "Про Національну поліцію" № 580-ІV (далі - Закон № 580-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону № 580-ІV одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VII передбачено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

За приписами ч. 2 ст. 97 Закону № 580-ІV порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 № 163/28293, який набрав чинності 29.02.2016 (далі - Порядок № 4).

Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4, зі змінами та доповненнями внесеними наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 року № 916, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у випадку пов'язаному з проходженням служби в органах внутрішніх справ-обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивач 26.09.2016 звільнився зі служби в поліції через хворобу, з 15.09.2016 йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС. Позивач 17.04.2018 відповідно до Порядку №4 звернувся до відповідача із заявою про виплату ОГД.

Відповідач за результатом розгляду вказаної заяви позивача надіслав лише лист від 02.05.2018 №29/З-187, в якому повідомлено про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Порядку №4 посадові особи органів поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Разом з цим, передумовою для вирішення питання щодо наявності або відсутності у поліцейського права на призначення та виплати одноразової грошової допомоги є дотримання певної процедури та послідовності.

Так, за приписами п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).

Згідно з абз. 1, 3 п. 1 Розділу IV вказаного Порядку у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій (п.п. 2 п. 2 Розділу IV Порядку №4).

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку № 4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що в порушення вимог Порядку №4 відповідачем висновку про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги позивачу не приймалось, а відтак апелянта не дотримано процедури розгляду вказаної заяви.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з ГУНП в Хмельницькій області саме через хворобу і його захворювання було пов'язано виключно з проходженням ним служби в ОВС. Дані обставини сторонами фактично не заперечуються.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ст. 97 Закону № 580-ІV одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, норми діючого законодавства закріплюють право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки його інвалідність виникла внаслідок захворювання, яке було пов'язано з проходженням служби в ОВС.

Судова колегія одночасно вважає за необхідне зазначити, що відповідачем невірно тлумачиться зміст п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-ІV оскільки днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що вказана у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги обґрунтована лише тим, що дата встановлення інвалідності передує даті звільнення з поліції.

Водночас, ані Законом № 580-VII, ані Порядком № 4 не встановлені обмеження щодо реалізації поліцейським права на отримання такої допомоги в залежності від дати звільнення зі служби в органах Національної поліції, в тому числі встановлення групи інвалідності до дати звільнення.

Право на отримання грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VII в розмірі, встановленому ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VII, виникло у позивача з 15.09.2016 (з дати встановлення інвалідності) і при відсутності обставин, передбачених ч. 1 ст. 101 Закону № 580-VIII, за наявності яких така допомога не призначається.

У зв'язку із вищевикладеним, колегія суддів дійшла аналогічного, що і суд першої інстанції, висновку про те, що саме з 15.09.2016 у позивача і виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного із проходженням служби в ОВС, а відтак права позивача порушені відповідачем і судом першої інстанції обґрунтовано зобов'язано відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п.п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Скордіно проти Італії" ("Scordino v. Italy" № 36813/97).

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини, з посиланням на закріплений в законодавстві України принцип in dubio pro tributario, зазначив, що органи державної влади віддали повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Так, відповідачем при застосуванні положень ст. 97 Закону № 580-VII не обрано найбільш сприятливе для позивача тлумачення національного законодавства, а відтак фактично позбавлено останнього права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка за своєю суттю є соціальної виплатою, спрямованою компенсувати отриманий позивачем негативний вплив на його здоров'я під час проходженням служби в ОВС і доводи апеляційної скарги не підтверджують правомірності вчинення таких дій.

Слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 лютого 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.