Справа № 1540/3642/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3642/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Грицак К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - ОУПФУ в м. Одесі), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №831278 від 02.04.2018 року про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням доплати за почесне звання «Заслужений юрист України»;

- визнати протиправною бездіяльність щодо перерахунку та виплати щомісячно йому пожиттєвого утримання з урахуванням почесної нагороди «Заслужений юрист України» в розмірі 15% посадового окладу, згідно довідки Апеляційного суду починаючи з моменту звернення, тобто з 28.03.2018 року;

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати йому щомісячне пожиттєве утримання з урахуванням почесної нагороди «Заслужений юрист України» у розмірі 15% посадового окладу згідно довідки Апеляційного суду починаючи з моменту звернення, тобто з 28.03.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідача про відмову у перерахунку його грошового утримання судді, з урахуванням надбавки за звання «Заслужений юрист України», є протиправним, оскільки суперечить приписам Конституції України, Законам України «Про статус суддів» та «Про оплату праці» та звужує його права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу судді у відставку не передбачало виплату вказаної надбавки, а також вона не входила у склад суддівської винагороди, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки його доводам з приводу застосування наведених у позові норм Конституції України. Також, у підтвердження своєї позиції, посилається на рішення Конституційного суду України №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року «Справа щодо щомісячного грошового утримання судді», №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року «Справа щодо умов виплати пенсій і щомісячного грошового утримання суддів у відставці», Європейську Хартію про Закон «Про статус суддів», а також рекомендації Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів, які стосуються гарантій незалежності суддів та їх рівень матеріального забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, просив залишити його без змін. Крім того, відповідач посилається на рішення Європейського суду з прав людини «Великода проти України», в якому суд виправдав дії України щодо внесення змін до деяких законодавчих норм з урахування фінансового положення держави.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник ОУПФУ в м. Одесі в судове засідання не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З квітня 1976 року позивач працював у судах Одеської області, 15 травня 1997 року його обрано безстроково суддею Одеського обласного суду (апеляційний суд Одеської області).

Указом Президента України №696/2006 від 19.08.2006 року позивачу присвоєно звання «Заслужений юрист України».

Наказом голови апеляційного суду Одеської області №124-ос від 18.09.2006 року, з 19.08.2006 року позивачу встановлена надбавка за почесне звання «Заслужений юрист України» у розмірі 15 відсотків його посадового окладу відповідно до постанови КМУ від 13.12.1999 року №2288, яку він отримував у період з 19.08.2006 року по 31.12.2011 року.

Постановою Верховної Ради України №313-VII від 23.05.2013 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

15 березня 2018 року позивач отримав довідку апеляційного суду Одеської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за вихід.№154 від 15.03.2018 року, в який зазначено, що станом на 15.03.2018 року розмір його суддівської винагороди, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склала 35786,00 грн., у тому числі щомісячна доплата за почесне звання «Заслужений юрист України» у розмірі 2640,00 грн.

28 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, з урахуванням довідки Апеляційного суду Одеської області про суддівську винагороду №154 від 15.03.2018 року.

02 квітня 2018 року ОУПФУ в м. Одесі прийнято рішення №831278 «Про відмову у перерахунку пенсії», з підстав того, що щомісячна доплата за почесне звання «Заслужений юрист України», згідно ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року та ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року не входить до суддівської винагороди, а отже не враховується при обчислення довічного грошового утримання судді у відставці.

Законність такого рішення є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Гарантуючи незалежність суддів, держава зобов'язується її забезпечити, зокрема, через матеріальний і соціальний захист, що включає гарантію виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

При цьому в Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України охарактеризував щомісячне довічне грошове утримання як особливу форму соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання суддів, у тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді; щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага; особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування (абзаци п'ятий, шостий, сьомий пункту 7 мотивувальної частини).

Статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус судді» від 07.07.2010 року N2453-VI (в редакції чинній в період виходу позивача у відставку) передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" ( 3723-12), або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до статті 129 Закону № 2453-VI 1, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" ( 422/96-ВР ) та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, з набранням чинності Законом №2453-VІ, суддям припинено виплату щомісячної надбавки за почесну нагороду «Заслужений юрист України», які виплачувались їм на підставі постанови КМУ №865 від 03.09.2005 року.

Аналогічне правове регулювання закріплено і в чинній редакції Закону України «Про судоустрій і статус судді» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року та діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного утримання.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить щомісячна доплата за почесне звання «Заслужений».

За викладених обставини, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що законодавство чинне на момент виходу позивача у відставку, не передбачало врахування у склад суддівської винагороди, щомісячної доплати за почесне звання «Заслужений», Пенсійний орган обґрунтовано відмовив позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді з урахування таких виплат.

Враховуючи, що задоволення наступних двох позовних вимог безпосередньо пов'язане з вирішенням спору щодо законності рішення Пенсійного органу про відмову позивача у перерахунку довічного грошового утримання судді, судова колегія вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволення відповідної частини позовних вимог.

Також, судова колегія погоджується з судом першої інстанції на безпідставність посилань позивача на приписи Закону України «Про оплату праці» та Постанову ВРУ №144-95 від 20.04.1995 року, згідно яких виплати за трудові успіхи (доплата за почесне звання) мають включатися до складу суддівської винагороди, оскільки останні не передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

З приводу посилань апелянта на рішення Конституційного суду України, Європейську Хартію про закон «Про статус суддів», а також рекомендації Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів, судова колегія зазначає, що оскільки положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо визначення суддівської винагороди неконституційними не визнавались та відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України, правові підстави для врахування до суддівської винагороди щомісячної доплати за почесне звання «Заслужений юрист України» на підставі наведених апелянтом приписів законодавства відсутні.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно вдався до з'ясування обставин з приводу правомірності припинення позивачу виплати щомісячної доплати за почесне звання «Заслужений», судова колегія не приймає їх до уваги, оскільки, згідно ч. 4 ст. КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 22.02.2019 року.