Справа № 140/2119/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/229/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Сапіги В.П., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року (ухвала прийнята о 11:21 у м. Луцьк судом у складі головуючого судді Димарчук Т.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" Костенка Ігоря Івановича про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" Костенка Ігоря Івановича про зобов'язання включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк" та зобов'язати відповідача виплатити кошти по вкладу ОСОБА_1 у розмірі 213 773,91 грн.

Позивача позовні вимоги обґрунтовані тим, що він був вкладником ПАТ "Західінкомбанк" та у 2008 році без його згоди було переведено до кредитної спілки "Вклад". Вказану кредитну спілку розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг в Україні № 867 від 18.11.2010 було виключено з державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. Згодом було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Західінкомбанк" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Західінкомбанк". В загальний список вкладників банку на повернення коштів позивача включено не було. Позивач разом з іншими вкладниками звертався з колективними скаргами до відповідача про повернення коштів за вкладом, однак йому було відмовлено у зв'язку з тим, що станом на 29.05.2014 позивач не мав відкритих рахунків у ПАТ "Західінкомбанк". Сума заборгованості по його вкладу складає 213 773, 91 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" Костенка Ігоря Івановича про зобов'язання вчинити дії - залишено без розгляду.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоаолити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує дії відповідача щодо не визнання його вкладником ПАТ "Західінкомбанк", не включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при ліквідації ПАТ "Західінкомбанк" та невиплати коштів по вкладу.

05.01.2016 року було відкрито кримінальне провадження № 0000065 по даному факту за ознаками ч.1 ст. 358 КК України, а 30.05.2017 року Луцьким міським відділом поліції це провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення яке вбачається за сі. 358 КК України .

Проте, було в ході слідства встановлено ряд грубих порушень, а саме: те що позивач заяви на переведення його з банку в КС «Вклад» не писав, вступного і пайового внесків не сплачував.

Постанова про закриття кримінального провадження Луцьким міськрайонним судом 13.08.2018 року (справа № 161/10647/18) була скасована та слідчий орган зобов'язано поновити досудове слідство для з'ясування всіх обставин по справі. В даний час триває досудове розслідування.

Відтак, датою відліку строку звернення позивача до суду на думку апеляційного слід рахувати з моменту отримання відповіді від відповідача, яка була дана 20.06.2017 року на колективну скаргу про повернення вкладу в повному об'ємі.

Таким чином, вбачається бездіяльність відповідача оскільки були порушені права ОСОБА_1 на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Щодо строку звернення позивача з даним адміністративним позовом, апеляційний суд вважає за доцільне зазначити наступне.

У період 2017 - 2018 року позивач звертаючись в суди із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенко Ігоря Івановича отримував ухвали про відмову у відкритті провадження через не вірне звернення за підсудністю або ухвали про залишення позову без розгляду чи ухвали про повернення позовної заяви, тобто жодного разу не було винесено рішення суду про розгляд позовних вимог по суті, наведене підтверджується доказами. (а.с.24-29)

За таких обставин, судова колегія апеляційного суду переконана, що первинною датою відліку строку звернення до суду є дата отримання позивачем відповіді відповідача на колективну скаргу про відмову у поверненні вкладів від 20.06.2017 року.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення поспішного рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - задоволити.

Скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року у справі №140/2119/18, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді В. П. Сапіга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.02.2019 року