Справа № 160/9036/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
20 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 160/9036/18
Суддя Третього апеляційного адміністративного суду Прокопчук Т.С., перевіривши на відповідність нормам Кодексу адміністративного судочинства України матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка звертається в інтересах члена своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року
по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2
до Державної екологічної інспекції України
про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити дії, -
29 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2 (далі по тексту - ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2В.) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити дії повернутий позивачеві (а.с.2-3).
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 21 січня 2019 року позивач ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, було встановлено, що зазначену апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог закону, що полягають в наступному:
- в порушення вимог частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, тобто, після закінчення строків апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, з огляду на наступне.
Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що 03 грудня 2018 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу.
Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Отже, апеляційна скарга на вищевказане судове рішення суду першої інстанції повинна бути подана не пізніше 18 грудня 2018 року включно.
Однак, апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року до суду першої інстанції подана 21 січня 2019 року, про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції Дніпропетровського окружного адміністративного суду, тобто з тридцятитриденним пропуском строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.
Більш того, відповідно до дати, поставленої скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на апеляційній скарзі, апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року навіть виготовлена 21 січня 2018 року, тобто, поза межами пятнадцятиденного строку, встановленого чинним законодавством України.
Разом з тим, скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року.
Розглянувши клопотання скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року вважаю його таким, що не підлягає задоволенню, у звязку з наступним.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.
Приписами статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок та строки апеляційного оскарження.
Вказаними статтями визначено події, з настаннням яких починається перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Вирішуючи клопотання, вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обовязки.
Дотримання вимог вказаної норми процесуального права є обовязком для всіх учасників адміністративного процесу.
Відповідно до частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Отже, поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження рішення суду без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено право позивача.
Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Кодексом адміністративного судочинства України дотримання скаржником строку подачі апеляційної скарги визначено обовязковою умовою при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження. Поновлення судом пропущеного строку можливо лише за наявності обставин, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, повязані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення передбачених Кодексом адміністративного судочинства дій.
Відповідно до приписів частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строк на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухали суду.
Суддя не знаходить обґрунтованими доводи скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2, адже жодних підтверджуючих доказів з приводу того, що копія оскаржуваної ухвали суду першої інстанції отримана скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 саме 09 січня 2019 року, як зазначає в апеляційній скарзі сам скаржник ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до апеляційної скарги суду апеляційної інстанції скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 надано не було.
До того ж, матеріалами адміністративної справи факт отримання скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 саме 09 січня 2019 року, як зазначає в апеляційній скарзі сам скаржник ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2, копії ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року також не підтверджується (поштове повідомлення, розписка, заява з відміткою про отримання, тощо).
Зазначене стає на перешкоді вирішення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
При цьому, наголошую на тому, що жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, скаржником ГО «ДНПЦ», яка звертається у власних інтересах суду апеляційної інстанції також не надано.
- в порушення вимог пункту 4 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до апеляційної скарги не додано докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.
- в порушення вимог пункту 1 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору або документ в підтвердження звільнення скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом.
Приписами частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, коло платників, обєкт та розмір ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ (далі по тексту - Закон України № 3674-VІ) в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги.
Законом України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, також визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.
Статтею 2 даного Закону, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги передбачено, що платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Частиною 1 статті 4 Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, судовий збір справляється зокрема, за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.
Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, апеляційну скаргу скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до суду першої інстанції подано 21 січня 2019 року, про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Так, відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, визначено ставку судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 1 січня 2019 року становить 1921 грн.
З огляду на дату подання апеляційної скарги, а саме 21 січня 2019 року, про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції Дніпропетровського окружного адміністративного суду, розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1921 грн.
Тобто, при подачі до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду, у відповідності до Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної справи, мав бути сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.
При цьому, скаржник ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору частиною 2 статті 3 та статтею 5 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, і, відповідно, повиннен сплачувати судовий збір.
Натомість, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про сплату скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 судового збору.
Разом з тим, скаржник ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 Організація не є платником судового збору за статтею Закону України «Про судовий збір», оскільки є ані фізичною ані юридичною особою, тому і не сплачує судовий збір на усіх стадіях судового розгляджу.
Розглянувши наведені доводи скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2, вважаю за необхідне зазначити наступне.
Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 8 Закону України 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.
Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.
Також, виключний перелік заяв та клопотань, за подання яких не справляється судовий збір, встановлений частиною 2 статті 3 Закону України 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.
Статтею 5 Закону України 3674-V, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, також встановлено перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Суд критично ставиться до посилань заявника апеляційної скарги на відсутність у останнього обов'язку сплати судового збору, оскільки, дана громадська організація без статусу юридичної особи діє в інтересах фізичної особи, а не у власних інтересах.
Так, судова практика з цього питання, на підставі аналізу правозастосовних позицій Європейського Суду з прав людини, утвердила підхід, за яким "…суди повинні мати на увазі, що невизнання за об'єднанням громадян без статусу юридичної особи процесуальної правоздатності шляхом обмеження можливості звернутись до суду за захистом своїх прав є запереченням самої суті права на суд (§ 41 рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1997 р. у справі "Католицька церква ОСОБА_3 проти Греції" (Сase of the Сanea Сatholic Сhurch v. Greece).
При цьому, частина 1 статті 60 КАС України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду першої інстанції) наділяла у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи правом звернення до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і можливістю брати участь у цих справах.
Слід зауважити, що в кожному окремому випадку суди повинні з'ясувати наявність у такої особи права на звернення до суду з позовом про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, а також обставини, що виключають можливість самостійного звернення особи до суду.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції в даній справі оскаржується з підстав наявності у громадської організації без статусу юридичної особи права на звернення до суду в інтересах фізичної особи (члена громадської організації) постає питання з'ясування обставин наявності у цієї ОСОБА_1 організації права на таке звернення у спірних правовідносинах.
Зі змісту положень частини 1 статті 60 КАС України слідує, що ряд суб'єктів наділені правом звернення до суду в інтересах інших осіб, проте позивачами у таких справах виступають безпосередньо самі особи.
Втім, в даній справі позивачем зазначена не ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1 організація без статусу юридичної особи, а позивачем безпосередньо зазначена ОСОБА_1 організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», що діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2.
При цьому, матеріали справи не містять документа, що надає правових підстав ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» звертатися в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до суду. Водночас, заява ОСОБА_2 прийняти його в члени громадської організації не є тим документом, що надає громадській організації право звертатися до суду з позовом.
Водночас, загальне право ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» звертатися в інтересах члена громадської організації до суду не є підставою для такого звернення в інтересах безпосередньо ОСОБА_2, оскільки волевиявлення ОСОБА_2 щодо звернення з позовом (апеляційною скаргою) від імені ОСОБА_2 повинно бути підтверджено відповідним документом (заявою, довіреністю, договором та ін.).
Не врахування волевиявлення ОСОБА_2 щодо звернення від її імені з позовом (апеляційною скаргою) до суду, є порушенням її прав як дієздатної особи.
Так, позов підписан не ОСОБА_2, а іншою особою ОСОБА_4, а апеляційна скарга - ОСОБА_2 як керівником ГО «ДНПЦ».
Матеріали справи не містять документу, який підтверджує волевиявлення ОСОБА_2 захищати її інтереси в судовому порядку, шляхом подачі позову саме громадською організацією, членом якої вона є.
Натомість, в силу частини 8 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність, або інший документ, що посвідчує його повноваження. При цьому, згідно частини 2 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках, іншою особою.
Слід зазначити, що Витяги з протоколів, які містяться в матеріалах справи не містять зазначення про право громадської організації звертатися до суду без волевиявлення на те члена громадської організації.
Також матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_2 позбавлена можливості самостійно звернутися до суду.
Натомість, забезпечуючи право ОСОБА_2 на звернення до суду слід зазначити, що суб'єктами сплати судового збору є особи, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, а не їх представники, які вчиняють дії виключно від імені особи, в інтересах якої вони діють.
Отже, ОСОБА_2, в разі свого волевиявлення подати апеляційну скаргу, повинна сплатити судовий збір в силу вимог Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, або надати документ, який підтверджує її право на звільнення від сплати судового збору в силу Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги.
Отже, скаржнику ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1921 грн. та надати Третьому апеляційному адміністративному суду оригінал документа на підтвердження сплати судового збору.
Судовий збір скаржнику ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 необхідно сплатити на зазначені реквізити:
отримувач коштів: УК у Шевченківському районі м. Дніпра;
код класифікації доходів бюджету: 22030101;
код отримувача (код за ЄРДПОУ): 37989274;
банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
код банку отримувача (МФО): 899998;
призначення платежу розрахункового документа заповнюється таким чином: службовий код (знак): * (зірочка); розділовий знак ; (крапка з комою); код ознаки судового збору 101;
розділовий знак ; (крапка з комою); (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); розділовий знак ; (крапка з комою); розяснювальна інформація про призначення платежу у формі: Судовий збір, за апеляційною скаргою (ПІБ та адреса (для фізичної особи) чи назва організації (для юридичної особи, яка подає апеляційну скаргу), Третій апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа). Використання символу ; не допускається.
Отже, апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 не відповідає вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим, враховуючи наявність вказаних недоліків, адміністративна справа не може бути розглянута Третім апеляційним адміністративним судом.
Відповідно до частини 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, тобто суддя, встановивши невідповідність поданої скарги вимогам, встановленим статтею 296 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки апеляційної скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та в разі не усунення її недоліків у встановлений судом строк повертає скаргу особі, яка її подала.
Відповідно до частини 3 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.
Таким чином, враховуючи те, що апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 подана поза межами процесуального строку, встановленого законом для подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, тобто з тридцятитриденним пропуском строку на апеляційне оскарження даного судового рішення, а питання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції ставилося із зазначенням підстав, визнаних суддею неповажними через відсутністю жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, а також враховуючи те, що апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 не відповідає вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю за необхідне апеляційну скаргу ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 залишити без руху, надавши скаржнику ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 десятиденний строк з урахуванням поштового перебігу з дня отримання копії даної ухвали для усунення вищевказаних недоліків апеляційної скарги в порядку та спосіб, зазначений в мотивувальній частині цієї ухвали.
Керуючись статтями 169, 295, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка звертається в інтересах члена своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити дії - залишити без руху.
Надати скаржнику ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка звертається в інтересах члена своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2 десятиденний строк з урахуванням поштового перебігу з дня отримання копії даної ухвали для усунення вищевказаних недоліків апеляційної скарги в порядку та спосіб, зазначений в мотивувальній частині цієї ухвали, шляхом звернення до Третього апеляційного адміністративного суду з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження та вказати поважні підстави з наданням відповідних доказів, а також шляхом надання оригінала документа на підтвердження сплати судового збору, надання документу, що підтверджує повноваження ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» звертатися з позовом (апеляційною скаргою) до суду від імені ОСОБА_2.
Розяснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження разом з зазначенням поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження з наданням відповідних доказів або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
В разі не виконання ухвали і не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк в частині не надання оригінала документа на підтвердження сплати судового збору, надання документу, що підтверджує повноваження ОСОБА_1 організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» звертатися з позовом (апеляційною скаргою) до суду від імені ОСОБА_2, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.
При усуненні недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк, апеляційна скарга буде вважатися поданою в день первинного її подання до адміністративного суду.
Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслати особі, яка її подала.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.С. Прокопчук