Справа № 320/444/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Київ справа № 320/444/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

держаного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2

про визнання протиправної та скасування постанови, визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі відповідач -1) та держаного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 (відповідач - 2), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.09.2018 про накладення штрафу в розмірі 42 138,00 грн., з урахуванням змін, внесених постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.01.2019 ВП № 52906190;

- визнати дії державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 щодо визнання заборгованості ОСОБА_1 по аліментам станом на 27.09.2018 року на загальну суму 45 271,15 грн. у виконавчому провадженні № 52906190 згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 27.09.2018 протиправними та зобовязати держаного виконавця ОСОБА_2 зробити перерахунок заборгованості по аліментам згідно заяви про усунення недоліків позовної заяви від 09.02.2019 (а.с. 42).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у Ірпінському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на виконанні знаходиться виконавче провадження ВП № 52906190 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 759/18576/13, виданого Святошинським районним судом 10.07.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

27.09.2018 державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення на позивача (боржника) штрафу у розмірі 42 138,00 грн., що становить 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів за три роки, що становить 84 276,00 грн.

08.01.2019 державним виконавцем Дербіною Л.В. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме внесено виправлення до документа «Постанова про накладення штрафу» від 27.09.2018 в частині суми штрафу, виходячи із суми заборгованості по аліментах згідно довідки заборгованості по аліментах від 27.09.2018, яка становить 45 271,15 грн. Тому штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості складає 22 635,57 грн.

Так, позивач не погоджується з правомірністю нарахування йому сум заборгованості по аліментам, що вказані у довідці від 27.09.2018 з огляду на те, що вони нараховані з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а не із заробітку, який він одержує, як це передбачено частиною 2 статті 195 Сімейного кодексу України (в редакції до 08.07.2017).

Також позивачем зазначено про факт незаконного внесення до довідки про заборгованість по аліментам від 27.09.2018 суми аліментів за вересень 2018 року, оскільки термін нарахування аліментів за вересень ще не настав.

Крім того позивач вважає, що постанова від 27.09.2018 про накладення штрафу у розмірі 42 138,00 грн., з урахуванням змін, внесених постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.01.2019 ВП № 52906190, яку винесено у відповідності до приписів частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», порушує його права та законні інтереси.

Зокрема, посилаючись на статтю 58 Конституції України, зазначає про протиправне застосування державним виконавцем положень частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Так, оскільки норма закону, яка передбачає відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, а саме Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018, набрала чинності лише 28.08.2018, та може поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки заборгованість по сплаті аліментів утворилась в період до набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», позивач вважає, що підстави для накладення штрафу у розмірі 22 635,57 грн. у державного виконавця були відсутні, з огляду на що просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

25.02.2019 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що постанову від 27.09.2018 про накладення штрафу у розмірі 42 138,00 грн., з урахуванням змін, внесених постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.01.2019 ВП № 52906190, винесено у відповідності до приписів частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки станом на 27.09.2018 заборгованість позивача зі сплати аліментів перевищувала суму відповідних платежів за три роки, а тому у державного виконавця були наявні всі правові підстави для накладення штрафу на боржника.

Також відповідачем зазначено, що довідку заборгованості по аліментам від 27.09.2018 сформовано відповідно до частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України в редакції, що діяла на час формування такої довідки.

У судове засідання, призначене на 25.02.2019, прибув позивач та його представник, які підтримали доводи, викладені в адміністративному позові та просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Також позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача у судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду (засобами електронного зв'язку) заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, оскільки від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а від відповідача про розгляд справи без його участі, суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та у встановлений законом строк.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/18576/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, позов ОСОБА_3 задоволено частково та, крім іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 19.11.2013 до досягнення нею повноліття.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17.06.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року в частині стягнення аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4 Б (гуртожиток), зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5 (гуртожиток) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 Б, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На виконання рішення Апеляційного суду м. Києва 10.07.2015 Святошинським районним судом 10.07.2015 видано виконавчий лист № 759/18576/13-ц.

Як вбачається з наданої відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження № 52906190, постановою державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 16.11.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 52906190 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі № 759/18576/13-ц виданого, 10.07.2015.

Постановою державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 31.03.2017 передано виконавчий документ на виконання Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17.08.2017 передано виконавчий документ на виконання Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12.04.2018 передано виконавчий документ на виконання Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 05.09.2018 передано виконавчий документ на виконання Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Судом встановлено, що матеріали справи містять Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1, відповідно до якої заборгованість позивача станом на 27.09.2018 становить 45 271, 15 грн. (а.с. 16-17).

На підставі вказаної довідки-розрахунку відповідачем винесено постанову від 27.09.2018 про накладення штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості 84 276,00 грн., що складає 42 138,00 грн.

08.01.2019 державним виконавцем Дербіною Л.В. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме внесено виправлення до документа «Постанова про накладення штрафу» від 27.09.2018 в частині суми штрафу, виходячи із суми заборгованості по аліментах згідно довідки заборгованості по аліментах від 27.09.2018 яка становить 45 271,15 грн. Тому штраф, у розмірі 50 % від суми заборгованості складає 22 635,57 грн.

Не погоджуючись із правомірністю формування довідки-розрахунку станом на 27.09.2018 та постановою про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Згідно статті 1 Законом України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця від 27.09.2018 про накладення штрафу в розмірі 42 138,00 грн., з урахуванням змін, внесених постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.01.2019 ВП № 52906190, що винесені відповідно до даних довідки розрахунку заборгованості по аліментам станом на 27.09.2018, починаючи з 19.11.2013 року.

Так, позивачем вказано про факт протиправного нараховуння та відображення в довідці розрахунку від 27.09.2018 заборгованості по аліментам з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 195 Сімейного Кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (в редакції на час формування довідки- розрахунку).

Відтак, враховуючи наведені положення Сімейного Кодексу України суд дійшов висновку про законність дій позивача в частині застосування вказаних норм визначенні сум заборгованості по аліментам.

Також позивачем було вказано про незаконність внесення до довідки заборгованості від 27.09.2018 сум аліментів за вересень 2018 року, оскільки термін нарахування аліментів за вересень ще не настав.

Надаючи правову оцінку вказаній обставині, суд зазначає таке.

Згідно частини 3 статті 195 Сімейного Кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Частиною 3 статті 77 Сімейного Кодексу України аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Так, судом встановлено, що відповідачем-2 до додвідки розрахунку заборгованості аліментів, на підставі якої винесено спірну постанову, внесено суму заборгованості за вересень 2018 року.

При дослідженні матеріалів виконавчого провадження № 52906190 судом не встановлено доказів існування між позивачем та стягувачем аліментів домовленості про сплату аліментів наперед. Під час судового засідання відповідачем 2 повідомлено суду, що таку суму зі сплати аліментів було включено внаслідок телефонної розмови із бухгалтером підприємства, на якому на той час працював боржник та з»ясовано суму заробітної плати. Інших доказів аюо пояснень щодо правомірності включення суми заборгованості із сплати аліментів за вересень відповідачем 2 не наведено.

Суд ураховує, що календарний місяць це місяць за календарем, тобто період з першого по останній день кожного місяця у календарному році. Останній день вересня 2018 року 30 число, тому термін закінчення календарного вересня 2018 року наставав саме 30 вересня 2018 року.

Відтак відповідач, відобразивши у довідці від 27.09.2018 заборгованість за вересень 2018 року, позбавив позивача законного права на сплату аліментів у добровільному порядку.

Ураховуючи встановлену судом передчасність внесення до довідки розрахунку заборгованості по аліментам суми аліментів за вересень 2018 року, суд дійшов висноку про протиправність дій відповідача 2 щодо формування довідки розрахунку заборгованості по аліментам станом на 27.09.2018 з урахуванням аліментів за вересень 2018 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27.09.2018 про накладення штрафу у розмірі 42 138,00 грн., з урахуванням змін, внесених постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.01.2019 ВП № 52906190, суд зазначає таке.

Частино першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У відповідності до частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

При цьому, суд звертає увагу, що статтю 71 Закону «Про виконавче провадження» доповнено частиною чотирнадцятою у зв'язку з прийняттям 03.07.2018 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII, який вступив в дію з 28.08.2018.

Разом з тим, згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до пункту другого рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України(щодо зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів закріплений також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Правова позиція Верховним Судом України висловлена в постанові від 22.02.2017 у справі № 6-2705цс16, підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась за період з 19.11.2013 по 01.09.2018, при цьому відповідальність у вигляді штрафу за несплату аліментів, яка передбачена частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» лише з 28.08.2018, тому, з огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 не міг передбачити настання такої відповідальності у зв'язку з несвоєчасністю такої сплати.

З урахуванням викладеного суд вважає, що підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення, яке передбачено абзацом третім частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, оскільки на момент виникнення заборгованості по сплаті аліментів така відповідальність чинним законодавством передбачена не була.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем, як субєктом владних повноважень, покладений на нього обовязок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано та не доведено правомірність та законність своїх дій при розгляді клопотання позивача, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області витрати по сплаті судового збору згідно квитанції № 1-3408К від 25.01.2019 у розмірі 768 грн. 40 коп.

Крім того, позивач у прохальній частині позовної заяви просив суд стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу.

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 вказаної статті).

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 вказаної статті).

Згідно частини 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Так, позивачем під час розгляду справи не було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та не було заявлено про неможливість подання таких доказів під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, заява позивача про стягнення з відповідача понесених витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягає у звязку з необгрунтованістю.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (; місцезнаходження: вул.. П.Комуни, 11, м. Ірпінь, Київська область, 08205) від 27.09.2018 про накладення штрафу в розмірі 42 138,00 грн., з урахуванням змін, внесених постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 08.01.2019 ВП № 52906190.

3. Визнати дії державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 (; місцезнаходження: вул. П.Комуни, 11, м. Ірпінь, Київська область, 08205) щодо визнання заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, 08298) по аліментам станом на 27.09.2018 року на загальну суму 45 271,15 грн. у виконавчому провадженні № 52906190 згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 27.09.2018 протиправними.

4. Зобовязати державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 (; місцезнаходження: вул. П.Комуни, 11, м. Ірпінь, Київська область, 08205) зробити перерахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, 08298) станом на 27.09.2018.

4. Стягнути з Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (; місцезнаходження: вул. П.Комуни, 11, м. Ірпінь, Київська область, 08205) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7, 08298) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.