Справа № 766/8486/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р. Справа № 766/8486/17
Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Майдан С. І.

Час і місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №13 від 12.05.2017 року відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у розмірі 90% від суми місячної чинної) заробітної плати, згідно довідки прокуратури Херсонської області №18/146 вих.17 від 05.05.2017 року про заробітну плату без обмеження її граничного розміру, безстроково (довічно) та без оподаткування.

В обґрунтування позову зазначається, що з 1999 року по теперішній час працює в системі органів прокуратури України. Позивач має загальну вислугу 20 років. Станом на 28.04.2017 року позивач мав 20 років 02 місяці 00 днів вислугу років, необхідної для призначення пенсії за вислугу років, з яких на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури 17 років 09 місяців 00 днів. 05.05.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Але, рішенням відповідача у призначенні пенсії позивачу відмовлено з огляду на відсутність необхідного стажу роботи за вислугу років та законодавчих підстав. ОСОБА_2 вважає, що зазначене рішення є незаконним та таким, що порушує його право на належний рівень соціального забезпечення, гарантоване Конституцією України.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначає, що він має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, у призначенні якої відповідач протиправно відмовив. При цьому вказує, що відповідач застосувавши до спірних правовідносин ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, якою збільшено вимоги щодо стажу роботи прокурорських працівників, необхідного їм для призначення пенсії за вислугу років, обмежив його право на пенсію за вислугу років. Так, перебуваючи на службі в органах прокуратури, він мав законні сподівання на отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що на момент звернення позивача до органів пенсійного фонду України за призначенням пенсії ЗУ « Про прокуратуру» втратив чинність тому відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вищезазначеного Закону України відповідач діяв у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 1999 року по теперішній час працює в системі органів прокуратури України.

Відповідно до довідки Прокуратури Херсонської області від 28.04.2017 року №11-413 вих-17 ОСОБА_2 має вислугу років, необхідну для призначення пенсії за вислугу років 20 років 02 місяців 00 днів; вислугу років на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури, яка враховується при визначенні розміру пенсії у відсотках від суми місячної заробітної плати 17 років 09 місяців 00 днів.

Згідно довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за класний чин, надбавка за вислугу років) від 05.05.2017 року №18/146вих.17, виданої ОСОБА_2 про те, що він справді працює в Прокуратурі Херсонської області на посаді заступника керівника місцевої прокуратури, заробітна плата за станом на 05.05.2017 року становить всього 4140,50 грн.

ОСОБА_2 05.05.2017 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно дост.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Протоколом Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області №13 від 12.05.2017 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, так як згідност.86 ЗУ «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислугу років не менше 23 року, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, тоді як у позивача стаж роботи складає лише 20 років 02 місяців: 01.09.199430.06.1999 рр. навчання в юридичному вузі денної форми навчання, половину строку навчання згідно абз.7 п.6 ст.86 Закону (02 роки 05 місяців); 29.07.1999 30.04.2017 рр. робота на прокурорських посадах в органах прокуратури (17 років 09 місяців).

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стаж вислуги років позивача станом на час звернення до відповідача, є меншим від 23 річного стажу, визначеного ч. 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, що не надає право позивачу на призначенні пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, ст. 50-1 цього Закону (в редакції від 05 листопада 1991 року) визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року 3668-VI, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, ч. 1 ст. 50-1 замінено двома частинами за якою, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 01 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Разом з цим, відповідно до положень ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_3 до відповідача з заявою про призначення пенсії, вислуга років позивача (з урахуванням половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі,) складала менше 23 роки, а саме 20 років 02 місяці 00 днів вислугу років, необхідної для призначення пенсії за вислугу років, з яких на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури 17 років 09 місяців 00 днів.

Враховуючи те, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час його звернення до відповідача була недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд України не порушив права позивача на пенсію.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 752/20817/16-а, від 21 лютого 2018 року у справі № 211/3177/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 607/14236/16-а.

Посилання позивача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним, оскільки у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Щодо посилання позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Безпідставними є також посилання позивача у апеляційній скарзі на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ та Фастівського міськрайонного суду Київської області, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України висновки цього суду, висловлені у вказаних судових рішеннях щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, не створюють обов'язку для врахування цих висновків судами при вирішенні інших подібних справ. Провідна роль у забезпеченні єдності судової практики належить Верховному Суду.

Посилання скаржника на правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (справа №21-420а13), від 17 грудня 2013 року (справа № 21-445а13), Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2016 року (справа № 159/667/16-а), колегія суддів вважає недоречним, оскільки у наведених справах спір стосувався застосування норм матеріального права при визначенні розміру пенсії у відсотках до середньомісячного заробітку при перерахунку пенсії, а не порядку призначення пенсій.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 21 лютого 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова