Справа № 826/5984/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5984/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни протиправними; зобов'язання встановити ОСОБА_3 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що матеріали справи містять достатньо доказів участі останнього у складі формувань Цивільної оборони.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 04.02.2019 р. за вх. № 3927, в якому відповідач з посиланням на численну практику ВС зазначає, що зі змісту Закону України «Про Цивільну оборону України» від 03.02.1993 р. № 2974-XII випливає намір законодавця надати статус інваліда війни конкретній незначній групі осіб. Відповідач наголошує, що загони Цивільної оборони створювались виключно при Міністерстві оборони СРСР.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), на підтвердження чого надано копію посвідчення НОМЕР_2 від 27.10.1998 р. До нього надано копію вкладки НОМЕР_3 від 30.10.2003 р. із визначенням, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, термін дії - безстроково.

Згідно Довідки Центру медико-соціальної експертизи м. Києва (Спеціалізована радіологічна медико-соціальна експертна комісія) НОМЕР_4 від 15.10.2003 р. позивачу встановлено другу групу інвалідності з 13.10.2003 р. та зазначено, що захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до довідки ДП «Чорнобильсервіс» від 16.10.2002 р. № 78, яка стверджує особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії, позивач працював на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження на промислові площадці з іонізуючим випромінюванням /особливо шкідливі умови праці/ в період з 01.04.1987 р. по 30.07.1987 р. (а. с. 20).

Відповідно до довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» від 13.08.2002 р. № 708 позивач працював на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження на промисловій площадці у період: з 26.04.1986 р. по 27.04.1986 р.; з 01.06.1986 р. по 01.04.1987 р. (а. с. 21).

До матеріалів справи надано маршрутний лист з якого вбачається, що позивач працював водієм в АТП - ЧАЕС м. Прип'ять. У період 26.04.1986 з 05.00 - 06.00 м. Прип'ять, підготовка автобуса; з 06.00.-7.00 перевезення дозиметристів навколо ЧАЕС; з 07.00 - Прип'ять та надалі наведено також відомості щодо перебування у м. Прип'ять. З 16.06.1986 р. приступив до роботи вахтовим методом (м. Чорнобиль) (а. с. 22).

З листа ДСП «ЧАЕС» від 25.04.2016 р. № 1711/06-78-128 вбачається відсутність в архіві відомостей про склад невоєнізованих формувань Цивільної оборони в 1986 році. Зазначено, що матеріали відносно організації робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС в 1986 році та участі персоналу ЧАЕС у невоєнізованих формуваннях Цивільної оборони при виконанні робіт по ЛНА на ЧАЕС відсутні. Документи, які підтверджують обов'язкове переведення персоналу ЧАЕС в структуру ЦО при участі в ліквідації наслідків аварії в 1986, відсутні. Журнали змінних завдань, журнали реєстрації розпоряджень по цехам, розпорядження по цехам та відділам за 1986 - 1989 роки, не збереглися (а. с. 23).

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 21.03.2018 р. № 01-08/6 управління повідомило позивача, що відповідно до роз'яснення Комітету у справах пенсіонерів, ветеранів та інвалідів Верховної Ради України від 08.12.2005 р. № 0625/7-379 чинність ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, створених згідно діючого на той час законодавства, зокрема на підставі Положення про Цивільну оборону СРСР затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 від 18.03.1976 року.

Такі формування Цивільної оборони були створені згідно з розпорядженням начальника Цивільної оборони Київської області - Голови обласної ради, а також наказом начальника Цивільної оборони м. Біла Церква - Голови міської ради. Підтвердженням залучення особи до складу формувань Цивільної оборони є архівні дані за підписом та розпорядженням вищезазначених керівників Цивільної оборони.

Також у відповіді управління зазначено, що відповідно до роз'яснення Мінсоцзахисту, необхідне документальне підтвердження факту залучення особи, до формувань Цивільної оборони, які можуть дати тільки архівні первинні документи 1986 року з ініціалами заявника, посиланням на номер розпорядження керівника формування ЦО та характером виконаних робіт, які завірені печатками або штампами того часу.

Зазначається, що позивач не надав жодного первинного документу, який би підтвердив участь позивача у складі формувань Цивільної оборони, у зв'язку з чим у наданні статусу та видачі посвідчення було відмовлено (а. с. 17).

З протоколу засіданні комісії управління від 20.03.2018 р. вбачається, що із заявою позивачем було надано вищезгадану фотокопію довідки МСЕК, інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи про участь у формуваннях ЦО від 02.03.2018 р. № 01.1-14/314, ксерокопію маршрутного листа.

У протоколі звернута увага, що маршрутний лист підтверджує роботу по ЛНА в м. Прип'ять, а не залучення до вищезгаданих формувань. Щодо інформаційної довідки з'ясовано, що в ній відсутні посилання на наказ, розпорядження щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони. Звернута увага, що управління з питань надзвичайних ситуацій КОДА не делеговано повноважень щодо встановлення факту залучення до складу формувань Цивільної оборони та не передбачено законодавством створення Комісії з питань підтвердження участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. Також зазначено, що до матеріалів справи не надано жодного архівного документу, який би підтвердив залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони. Комісією запропоновано позивачу надати додаткові документи, які підтверджують його залучення до складу формувань Цивільної оборони (а. с. 18).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551) до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених вказаною нормою є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так факт настання інвалідності позивача внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та участь позивача у цій ліквідації жодною з сторін не заперечується та матеріали справи в цій частині розбіжностей не містять, відтак вказані обставини доказуванню на стадії апеляційного провадження не підлягають.

Предметом доказування у даній справі є факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 р. у справі № 753/12234/17 зазначив, що ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції акцентував увагу на пояснювальній записці, в якій зазначено, що Закон № 3551 переслідує мету прирівняти інвалідів - ліквідаторів з числа призваних через військкомати до інвалідів війни.

Також суд першої інстанції зазначив, що станом на 1997 р. загони Цивільної оборони вже були виведені зі складу Міноборони і випали з поля зору законодавця.

В тексті мотивувальної частині рішення суду першої істанції наведено наступні статистичні дані: до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони залучено 1300 осіб; більше 130 бійців вже померли; близько 200 є інвалідами.

Вказані дані наведені актульністю станом на 03.02.2003 р. (дата пояснювальної записки до Закону № 3078 від 06.02.2013 р.).

У відповідності до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як свідчать матеріали справи, статус інваліда позивач отримав з 13.10.2003 р., тобто вже після прийняття зазначеного Закону та формування пояснювальної записки до нього.

Відтак висновки суду першої інстанції, що зміни до Закону № 3551 прийняті виключно для двохсот осіб, які отримали інвалідність, пов'язану з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, станом на 03.02.2003 р. є вкрай сумнівними.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою наявну в матеріалах справи копію наказу начальника Цивільної оборони ЧАЕС ім. В. І. Леніна ВПО «Союзатоменерго» Міністерства енергетики та електрифікації СРСР на виконання вказівок вищестоящих штабів Цивільної оборони від 19.04.1985 р. № 2с (а. с. 25 - 30).

Як вбачається з вказаного наказу, його копія виготовлена з першого екземпляру після зняття грифу «Таємно» та засвідчена начальником режимно-секретного відділу ДСП «ЧАЕС» 17.12.2007 р. ОСОБА_4

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2018 р. до суду першої інстанції надано завірені адвокатом позивача копії додатків до позову.

Судом першої інстанції вказані докази недопустимими не визнавалися в силу положень ст. 74 КАС України. Суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження на основі наявних в матеріалах справи доказів.

Так пунктом 2 Наказу № 2с на Чорнобильській АЕС створено, в тому числі, службу Цивільної оборони, призначену для організації виконання завдань по забезпеченню заходів Цивільної оборони, підготовки спеціальних формувань, невоєнізованих формувань ЦО та керівництва ними (а. с. 25, 59).

З вказаного пункту вбачається, що створені служби здійснювали повноваження виключно по забезпеченню заходів ЦО та керівництва спеціальними та невоєнізованими формуваннями Цивільної оборони.

Однією з таких служб згідно зазначеного Наказу (п. 2.9) була автотранспортна служба. Начальником служби призначено начальника АТП ОСОБА_5 (а. с. 26, 60).

При цьому, судом першої інстанції залишено поза увагою, що маршрутний лист позивача було завірено саме ОСОБА_5 - начальником служби Цивільної оборони (а. с. 22).

Колегія суддів також враховує ту обставину, що розпорядчим документом про направлення позивача у складі формувань Цивільної оборони за даних обставин справи принаймні відносно подій, що мали місце у 1986 р., є маршрутний лист, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивача відряджено для виконання робіт саме АТП, на базі якого створено службу Цивільної оборони, що дає підстави вважати позивача його працівником за основним місцем роботи.

Вказану обставину також підтверджують ті відомості, що з 28.04.1986 р. позивач був евакуйований з міста Прип'ять, а з 16.06.1986 р. у місті Чорнобилі приступив до роботи вахтовим методом.

За цих обставин, висновки суду першої інстанції про невизнання в якості допустимих доказів роботи позивача у складі АТП у місті Прип'ять, що під час спірних подій було визначено службою Цивільної оборони та від вказаного підрозділу на підставі п. 7.1 Наказу № 2с залучено певну кількість працівників, що увійшли до складу спецформування Цивільної оборони у кількості 600 осіб (а. с. 27, 61), є такими, що не відповідають обставинам справи.

Колегією суддів також звернуто увагу на наявну у копії маршрутного листа відмітку, що позивач залучався до робіт по Цивільній обороні (а. с. 22).

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що ні відповідач, ні інші суб'єкти спірних правовідносин не спростували твердження позивача про його роботу на Чорнобильській АЕС у складі АТП під керівництвом начальника служби Цивільної оборони та залучення його до роботи згідно маршрутного листа до відповідних формувань.

Колегія суддів зауважує, що в даній справі достатньо доказів для того, щоб вважати участь позивача у складі формувань Цивільної оборони доведеною.

Відповідачем, в свою чергу, відомості, що підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами, не спростовано.

За таких умов, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України та покладено обов'язок доказування на позивача, який, крім іншого, надав достатньо доказів для підтвердження свого права на отримання спірного статусу.

Відтак обставину залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони колегія суддів вважає встановленою, а дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення - протиправними.

В той же час, в частині позовної вимоги позивача про зобов'язання встановити статус та видати відповідне посвідчення колегія суддів вважає, що такі вимоги є передчасними з огляду на наявність дискреційних повноважень відповідача в цьому питанні. Натомість, належним способом захисту буде зобов'язання відповідача розглянути повторно заяву ОСОБА_3 від 05 березня 2018 року з урахуванням висновку, викладеного у даній постанові, щодо участі ОСОБА_3 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, доводи апеляційної скарги у повному обсязі спростовують висновки суду першої інстанції, що є підставою для його скасування повністю. Однак, приймаються апеляційним судом в якості належних для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: 02121, місто Київ, Харківське шосе, 176-г) розглянути повторно заяву ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) від 05 березня 2018 року, з урахуванням висновку, викладеного у даній постанові, щодо участі ОСОБА_3 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 21.02.2019 р.)