Справа № 1740/2378/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4576/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Зозуля Д.П. у м. Рівне в порядку письмового провадження, повний текст якого складений 18 жовтня 2018 року, у справі №1740/2378/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради, у якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни й видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та зобов'язати встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що оскільки він був відряджений до 30-ти кілометрової зони ЧАЕС, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії в рамках забезпечення заходів Цивільної оборони, став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відмова відповідача щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою та такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов»язаного з ним соціального захисту.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що наданими позивачем документами не підтверджується його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов»язковою передумовою для встановлення статусу особи з інвалідністю та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-ХІІ відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, покликаючись на виконання умов, які дають право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а саме: надано докази, які підтверджують інвалідність внаслідок захворювання, пов»язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та надано докази залучення до складу формувань Цивільної оборони (довідка Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації), зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст. 7 Закону україни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки із цієї статті не вбачається, що особа має бути залучена саме до загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони СРСР.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданого Рівненською облдержадміністрацією 22.02.2008 та вкладкою до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 20.03.2012 НОМЕР_2 (а.с.9).

На звернення позивача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, долучивши документи, які засвідчують його участь в ліквідації аварії на ЧАЕС в складі Цивільної оборони, Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради листом № Л-17770/1 від 05.09.2018 повідомлено про відмову комісією у визначенні правового статусу «інвалід війни» відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу (а.с.12).

Позивач, вважаючи відмову суб'єкта владних повноважень у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення встановленого зразка протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивачу встановлена 2 група інвалідності, захворювання якого пов»язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10).

З експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії від 20.09.2007 слідує, що захворювання ОСОБА_1 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.11).

Довідкою обласного виробничо-торгівельного об'єднання громадського харчування підтверджено, що ОСОБА_1 перебував у 1986 році з 22.09 по 02.10 у м.Чорнобиль та отримував підвищену оплату праці в трьохкратному розмірі за відпрацьовані дні (а.с.13).

Відповідно до довідки №17/944, виданої Державним підприємством по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного (обов'язкового) відселення "Чорнобильсервіс", ОСОБА_1 за роботу в населених пунктах зони відчуження в м.Чорнобиль з 22.09.1986 по 30.09.1986 на посаді повара ІІІ розряду отримав заробітну плату в сумі 581 рубль 65 копійок (а.с. 14).

Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення позивачу надіслано інформаційну довідку (лист №905/01-16/18 від 15.08.2018).

Даною довідкою позивачу роз»яснено, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони - Положення про Цивільну оборону СРСР, затв. постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами), в усіх населених пунктах та на всіх об»єктах народного господарсьва створювались невоєнізовані формування Цивільної оборони. До складу зазначених формувань в обов»язковому порядку зараховувались усі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік та ведення списків особового складу невоєнізованих формувань було покладено на начальників цивільної оборони підприємств, установ, організацій.

Тобто, документи, надані позивачем при поданні заяви про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни підтверджують факт його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв»язку з захворюванням, пов»язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Ці обставини не заперечуються відповідачем та свідчать про те, що на позивача, як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС немає достатніх передумов для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно підпункту 1 частини першої статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція також була висловлена Верховним Судом у постановах від 07 червня 2018 року (справа №377/797/17), від 21 серпня 2018 року (справа №279/2285/16-а), від 25 вересня 2018 року (справа № 806/5085/15), від 11 жовтня 2018 року (справа №674/1239/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оброни не надає йому права на одержання правового статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов»язання Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення є безпідставними, необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі №1740/2378/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. В. Гуляк
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 22.02.2019.