Справа № 813/3354/18
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року

Київ

справа №813/3354/18

адміністративне провадження №К/9901/67069/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М., -

розглянув у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року (суддя Сакалош В.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року (судді Затолочний В.С., Бруновська Н.В., Матковська З.М.) за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 813/3354/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (далі - Інспекція), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1,. ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії повідомлення про початок будівельних робіт № ЛВ40 індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1; заборонити Інспекції до вирішення справи по суті реєструвати декларацію про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

На обґрунтування поданої заяви зазначили, що третя особа - ОСОБА_3, може подати декларацію про завершення будівництва та уподальшому зареєструвати право на цей об'єкт будівництва у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відчужити його у будь-який спосіб, що ускладнить або навіть унеможливить виконання судового рішення у справі.

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 31липня 2018 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовив.

Суд проаналізував положення частин першої, другої статті 150, частини першої 151, статті 154, 152 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та дійшов висновку, що наведені позивачами обґрунтування для задоволення заяви про забезпечення позову не підтверджені доказами про те, що захист їх прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 31 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ОСОБА_1 не погодилася із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що позивачі довели, що дії Інспекції створюють очевидну небезпеку та порушують їхні права, свободи та інтереси, а в матеріалах справи достатньо доказів того, що ОСОБА_3 не є власником об'єкту самовільного будівництва. До того ж суд не зважив на те, що незабезпечення позову у такий спосіб може призвести до заподіяння шкоди мешканцям міста Львова.

Верховний Суд переглянув судові рішення в межах касаційної скарги, перевірив повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150 - 158 КАС, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Слід зазначити, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів вважає, що зазначені позивачами у клопотанні про забезпечення позову доводи не давали суду підстави для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 КАС.

Суд першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що повідомлення про початок будівельних робіт не є індивідуальним актом або нормативно-правовим актом, зупиненням дії якого може бути забезпечено позов. Натомість заборона Інспекції реєструвати декларацію про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку не охоплюється предметом розгляду цієї справи.

Треба зазначити також, що аргументація заяви про забезпечення позову у спосіб зупинення дії повідомлення про початок будівельних робіт та заборони Інспекції до вирішення справи по суті реєструвати декларацію про закінчення будівництва індивідуального житлового будинку за змістом подібна до обґрунтування і мотивації позовної заяви, в якій позивачі оскаржують законність дій та рішень відповідача. Слушність та/чи обґрунтованість цих вимог суд ще не з'ясував, а отже задоволення цих вимог може призвести до дочасного вирішення спору, що є неприпустимим.

Існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів підтвердженої письмовими доказами щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання надалі рішення суду, у матеріалах справи немає.

Не впливають на законність рішення й покликання скаржника на порушення вимог процесуального закону почасти в тому, що у розгляді справи брали участь представники позивачки та третьої особи, які не є адвокатами, попри те, що відповідно до чинного з 30 вересня 2016 року Закону України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким Конституцію України доповнено статтею 131І, зокрема положень частини третьої цієї статті Основного Закону виключно адвокат може здійснювати представництво іншої особи в суді, <…>.

За підпунктом 11 пункту 16№ Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131№ та статті 131І цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Розгляд заяви ОСОБА_1,. ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову в суді першої інстанції розпочався у 2018 році, коли представництво у цьому суді мали право здійснювати не тільки адвокати, а в апеляційній інстанції продовжувався за правилами, за яких представники, які не є адвокатами, але брали участь у цьому статусі під час розгляду справи судом першої інстанції, мають право представляти інтереси сторони й під час апеляційного перегляду справи.

Зі сказаного випливає, що участь представників позивачки та третьої особи у судовому розгляді заяви про забезпечення позову, які на підтвердження своїх повноважень пред'явили відповідні довіреності, не є істотним порушенням вимог процесуального закону, що тягне обов'язкове скасування оспорених судових рішень.

Покликання на інші доводи незаконності оскаржених судових рішень, зокрема й на неправильні вимоги суду до позивачки про необхідність сплати судового збору, не змінюють правових висновків цієї постанови.

Суд визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанціїй без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук