Справа № 280/4146/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 лютого 2019 року о/об 17 год. 51 хв.Справа № 280/4146/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (69121, АДРЕСА_1, паспорт серії СА 067033, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, )

про визнання протиправним та скасування рішення,

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 5127 від 16.11.2018 року)

від відповідача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності №378/08-01-50-05 від 28.01.2019 року)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1Г.) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № від 02 липня 2018 року.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в звязку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог ухвали від 05 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, 23 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом осіб), а перше судове засідання призначено на 21 листопада 2018 року.

В судовому засіданні 21 листопада 2018 року протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено до 04 грудня 2018 року.

04 грудня 2018 року судом винесено ухвалу про витребування доказів у справі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року розгляд справи відкладено до 20 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року розгляд справи зупинено для надання часу для примирення до 17 січня 2019 року.

Оскільки в період з 14 січня 2019 року по 18 січня 2019 року суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В. був відсутній на роботі відповідно до листка непрацездатності серії АДЛ №303831, провадження у справі поновлено ухвалою суду від 21 січня 2019 року.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року розгляд справи зупинено для надання часу для примирення до 05 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року поновлено провадження у справі.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 05 лютого 2019 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12 лютого 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 його діяльність як фізичної особи-підприємця була припинена, та згідно довідки Вознесенівського управління у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області ДФС України від 13 лютого 2018 року №763/14/08-01-50-02 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця відсутня. Проте, 11 липня 2018 року на адресу позивача надійшло Рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 02 липня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у сумі 4167,82 грн. Позивач оскаржив вказане рішення в адміністративному порядку, проте воно було залишене без змін а скарга без задоволення. Позивач вважає висновки відповідача про порушення ОСОБА_1 законодавства у сфері нарахування та сплати протиправними, незаконними, отже Рішення № від 02 липня 2018 року підлягає скасуванню. Позивач звертає увагу, що ним своєчасно було перераховано ЄСВ зв 2-й квартал 2015 року, отже застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в цій частині у сумі 3768,33 грн. є незаконним та безпідставним. Щодо нарахування штрафних санкцій за порушення строків сплати ЄСВ за третій квартал 2014 року та третій квартал 2015 року, позивач погоджується з застосуванням до нього штрафних санкцій в цій частині, оскільки в даному випадку ним дійсно були порушені граничні строки перерахування ЄСВ. Таким чином, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № від 02 липня 2018 року в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу у сумі 2601,17 грн. та пені у сумі 1167,16 грн., всього у сумі 3768,33 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску за 2-й квартал 2015 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№ 37547 від 20 листопада 2018 року), відповідно до якого зазначає, що позивачем належним чином не виконувались вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме позивачем несвоєчасно сплачувався єдиний внесок за ІІІ квартал 2014 року, за ІІ-IV квартали 2015 року, I-IV квартали 2016 року, I-IV квартали 2017 року, у звязку з чим відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства винесено рішення № від 02 липня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В судовому засіданні представник Головного управління ДФС у Запорізькій області просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

02 липня 2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області винесено Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 113,29 грн. за період з 21 жовтня 2014 року до 12 листопада 2014 року (10% до 01 січня 2015 року), 2860,02 грн. за період з 21 липня 2015 року до 12 лютого 2018 року, та нараховано пеню у розмірі 1194,51 грн., всього загальна сума зобовязань склала 4167,82 грн.

ОСОБА_1, не погоджуючись із Рішенням № від 02 липня 2018 року, звернувся зі скаргою від 20 липня 2018 року до Державної фіскальної служби України.

Державна фіскальна служба України Рішенням від 21 серпня 2018 року №12538/с/99-99-11-02-02-75 рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 02 липня 2018 року залишила без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з такими рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За правилами частини 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з частиною 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Частиною 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За приписами частини 10 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно положень статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 цього ж Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Пунктом 24.3 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що з моменту прийняття банком зобов'язання з виконання доручення клієнта на переказ коштів, платник внесків не може нести відповідальності у вигляді штрафних санкцій за невчасну сплату внесків, при умові що такий платних звернувся до банку у строк сплати цих внесків.

За наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов'язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного суду України від 22 травня 2018 року по справі №804/505/16 (адміністративне провадження №К/9901/19084/18).

Відповідачем на обґрунтування рішення № від 02 липня 2018 року надано службову №632 від 18 грудня 2018 року, у якій наведено розрахунок штрафних санкцій та пені за рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 02 липня 2018 року та інтегровану картку платника податків ФОП ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску.

Проте суд наголошує, що представник відповідача під час судових засідань та у письмовому відзиві не зміг надати пояснень стосовно розрахунку штрафних санкцій та пені відповідно до розрахунку до рішення № від 02 липня 2018 року та вищезазначеної службової №632 від 18 грудня 2018 року.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем на підтвердження своєчасності сплати єдиного соціального внеску надано наступні докази:

- квитанцію №1-1348К від 20 липня 2015 року про сплату 1267,95 грн. ЄСВ за 2 квартал 2015 року через відділення ПАТ «Альфа-Банк»;

- квитанцію №1-873К від 19 січня 2016 року про сплату 1434,51 грн. ЄСВ за 4 квартал 2015 року через відділення ПАТ «Альфа-Банк»;

- квитанцію №1-1018К від 19 квітня 2016 року про сплату 909,48 грн. ЄСВ за 1 квартал 2016 року через відділення ПАТ «Альфа-Банк»;

- квитанцію-заяву №020743.01.066.134 від 19 липня 2016 року про сплату 941,16 грн. ЄСВ за 2 квартал 2016 року через ВНПС «ІнтерПейСервіс» ПрАТ «ЗАПОРІЖЗВЯЗОКСЕРВІС»;

- квитанцію №16388878-1 від 19 жовтня 2016 року про сплату 957,00 грн. ЄСВ за 3 квартал 2016 року через відділення ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4»;

- квитанцію №17273240-1 від 19 січня 2017 року про сплату 990,00 грн. ЄСВ за 4 квартал 2016 року через відділення ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4»;

- квитанцію-заяву №010480.01.066.134 від 19 квітня 2017 року про сплату 2112,00 грн. ЄСВ за 1 квартал 2017 року через ВНПС «ІнтерПейСервіс» ПрАТ «ЗАПОРІЖЗВЯЗОКСЕРВІС»;

- квитанцію-заяву №019069.01.066.134 від 19 липня 2017 року про сплату 2112,00 грн. ЄСВ за 2 квартал 2017 року через ВНПС «ІнтерПейСервіс» ПрАТ «ЗАПОРІЖЗВЯЗОКСЕРВІС»;

- квитанцію-заяву №013288.01.066.029 від 18 жовтня 2017 року про сплату 2112,00 грн. ЄСВ за 3 квартал 2017 року через ВПС «ІнтерПейСервіс» ПрАТ «ЗАПОРІЖЗВЯЗОКСЕРВІС»;

- квитанцію №ПН2635 від 19 січня 2018 року про сплату 2112,00 грн. ЄСВ за 4 квартал 2017 року через відділення АБ «Південний»;

- квитанцію №ПН3922 від 12 лютого 2018 року про сплату 1638,12 грн. ЄСВ за січень та лютий 2018 року через відділення АБ «Південний».

Також суд наголошує, що під час розгляду справи відповідач не надав доказів недоїмки за ІІ квартал 2015 року у сумі 1238,75 грн. (1267,95 грн. нараховано єдиного внеску 29,2 грн. переплати). Зокрема, в оскаржуваному рішенні № від 02 липня 2018 року відсутня сума недоїмки, а також позивач надав докази своєчасної сплати ЄСВ за 2 квартал 2015 року, а саме квитанцію №1-1348К від 20 липня 2015 року про сплату 1267,95 грн. ЄСВ за 2 квартал 2015 року через відділення ПАТ «Альфа-Банк».

Отже, вищенаведене спростовує твердження відповідача про несплату позивачем за 2 квартал 2015 року суми ЄСВ у розмірі 1267,95 грн. та наявність недоїмки у такій сумі.

В той же час позивачем надано докази несвоєчасності сплати єдиного соціального внеску за третій квартал 2014 року та третій квартал 2015 року, а саме:

- платіжне доручення №Р24А94369 від 12 листопада 2014 року про сплату 1300,00 грн. ЄСВ через АТКБ «Приватбанк»;

- квитанцію №1-1041К від 20 жовтня 2015 року про сплату 1323,47 грн. ЄСВ за 3 квартал 2015 року через відділення ПАТ «Альфа-Банк».

Крім того судом досліджено наданий позивачем надано розрахунок сплати ЄСВ платником податків ФОП ОСОБА_1 за період з 29 січня 2014 року по 12 лютого 2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум; (в редакції закону до 01 січня 2015 року).

Згідно пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум; (в редакції закону від 01 січня 2015 року)

За приписами пункту 10 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Підпунктом 2 пункту 2 Розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953, встановлено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Зважаючи на встановлені під час судового розгляду справи обставини суд погоджується із розрахунком позивача щодо суми штрафних санкцій та пені, які має сплатити ОСОБА_1 за порушення строків сплати єдиного соціального внеску.

Отже, враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що рішення № від 02 липня 2018 року є правомірним лише в частині нарахування штрафних санкцій та суми пені за несвоєчасну сплату ОСОБА_1 сум єдиного соціального внеску за 3 квартал 2014 року та 3 квартал 2015 року, а саме в частині нарахування штрафу у сумі 113,29 грн. (за період з 21 жовтня 2014 року до 12 листопада 2014 року), штрафу у сумі 258,85 грн. (за період з 20 жовтня 2015 року до 10 жовтня 2015 року), та суми пені 27,35 грн., - всього у загальній сумі 399,49 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість рішення № від 02 липня 2018 року в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу у сумі 2601,17 грн. та пені у сумі 1167,16 грн., всього у сумі 3768,33 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску за 2-й квартал 2015 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення в повному обсязі, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (69121, АДРЕСА_1, паспорт серії СА 067033, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення № від 02 липня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу у сумі 2601,17 грн. та пені у сумі 1167,16 грн., а всього - 3768,33 грн., за несплату (неперарахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску за 2-й квартал 2015 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 (69121, АДРЕСА_1, паспорт серії СА 067033, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 166, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 11 лютого 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов