Справа № 2140/1459/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1459/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Потапчук В.О.

суддів: Шляхтицький О.І. , Семенюк Г.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2018р., прийнятого у відкритому судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування Наказу від 25.06.2018 року № 268-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

25 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, та просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 25.06.2018 року № 268-к;

- поновити ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста відділу у Каланчацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області 12 402,00 грн. (станом на 23.07.2018 року) за час вимушеного прогулу виходячи із розрахунку, але з врахуванням дати фактичного поновлення;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області моральну шкоду у розмірі 12000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16 грудня 2016 року, відповідно до наказу № 203/0/50-16-к її призначено на посаду головного спеціаліста відділу у Каланчацькому районі в порядку переведення з відділу Держгеокадастру у Каланчацькому районі Херсонської області з врахуванням раніше присвоєного 9 (дев'ятого) рангу державного службовця.

26 червня 2018 року відповідно до наказу від 25.06.2018р. №268-к позивачку звільнено з посади головного спеціаліста відділу у Каланчацькому районі у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця (ОСОБА_3.) до адміністративної відповідальності за пов'язане з корупцією правопорушення, відповідно до п. 3 частини 1 статті 84 закону України "Про державну службу" та пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

На день звільнення позивач хворіла та знаходилася на стаціонарному лікуванні у Каланчацькій центральній районній лікарні Каланчацького району Херсонської області з 26.06.2018 року по 05.07.2018 року.

06.07.2018 року приступила до роботи, де її ознайомили з наказом від 25 червня 2018 року №268-к про звільнення з займаної посади з 26 червня 2018 року.

Вважає звільнення з посади неправомірним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Окрім того, скаржник зазначає, що частиною 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.1192, визначено , що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так іі інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів п.2 ч.1 ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання , хоча вони були належним чином повідомлені про дату ,час і місце судового засідання.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що що ОСОБА_3 є державним службовцем. ОСОБА_3 не повідомила Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни в майновому стані у зв'язку з набуттям 20.04.2017 права власності на нерухоме майно загальною вартістю 150000 грн.

Відповідно до постановою Каланчацького районного суду Херсонської області від 23.04.2018 року визнано винною ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 850,00 грн.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, є підставою для припинення державної служби у зв'язку із втратою державним службовцем права на державну службу.

25.06.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області видано наказ № 268-к про звільнення ОСОБА_3 з 26.06.2018 року.

Відповідно до листка непрацездатності серія АДВ № 763233 ОСОБА_3 з 26.06.2018 року по 05.07.2018 року перебувала на лікарняному.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача стосовно визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 25.06.2018 року №268-к є необґрунтованими оскільки відповідач при винесенні спірного наказу діяв в порядку та у спосіб, передбачений законом.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України).

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба- це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Закон України "Про державну службу" визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Підстави для припинення державної служби, передбачені ст. 83 Закону України "Про державну службу", відповідно до якої державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Відповідно до п. 3 ст. 84 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби у зв'язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є: набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов'язане з корупцією правопорушення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700) корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність. Корупцією у розумінні Закону № 1700 є використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов'язаних з ними можливостей.

До суб'єктів, зазначених у частині першій статті 3 Закону № 1700, на яких поширюється дія цього Закону, віднесено, зокрема, державних службовців.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Вілповілно до ст..40 КЗоТ України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згілно із ст..41 КЗоТ України додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов

Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

1) одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

1-1) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати;

2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи;

4) перебування всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції" у прямому підпорядкуванні у близької особи;

5) припинення повноважень посадових осіб.

Власник або уповноважений ним орган з власної ініціативи зобов'язаний розірвати трудовий договір з посадовою особою в разі повторного порушення нею вимог законодавства у сфері ліцензування, з питань видачі документів дозвільного характеру або у сфері надання адміністративних послуг, передбачених статтями 166-10, 166-12, 188-44 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Розірвання договору у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи,колегія суддів зазначає щодо постановою Каланчацького районного суду Херсонської області від 23.04.2018 року визнано винною ОСОБА_3 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 850,00 грн.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу" у випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Таким чином ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, є підставою для припинення державної служби у зв'язку із втратою державним службовцем права на державну службу.

26 червня 2018 року відповідно до наказу від 25.06.2018р. №268-к позивачку звільнено з посади головного спеціаліста відділу у Каланчацькому районі, у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця (ОСОБА_3.) до адміністративної відповідальності за пов'язане з корупцією правопорушення, відповідно до п. 3 частини 1 статті 84 закону України "Про державну службу" та пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Скаржник помилково посилається на частину 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.1192, де визначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так іі інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Позивачка є держслужбовцем, а тому слід враховувати ч. 2 ст. 84 Закону України "Про державну службу".

Зважаючи на встановлене порушення позивачем , апеляційний суд дійшов висновку, що при звільненні та прийнятті вищевказаного наказу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції ,щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України ,судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно ч. 5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.250,311,315, 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування Наказу від 25.06.2018 року № 268-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 21 лютого 2019 року.

Суддя доповідач Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.