Справа № 444/3779/18
Суддя: Зеліско Р. Й.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/3779/18
Провадження № 2-а/444/26/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2019 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП про скасування постанови серії АП №636656 від 06.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

В С ТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП про скасування постанови серії НК №636656 від 06.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2018 року він отримав поштою постанову серії АП №636656 від 06.11.2018 року, з якою він повністю незгідний, оскільки така, на його думку, є безпідставною, суперечливою за змістом, незаконною.

Стверджує, що в постанові зазначено, що він порушив п. 2.8 А та п. 17.7 Правил дорожнього руху, однак таких пунктів в ПДР не існує.

Крім того звертає увагу, що згідно ст. 42 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за порушення санітарних норм, однак йому незрозуміло в чому полягає це порушення.

Позивач вказує, що в постанові також зазначено, що він нібито порушив ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак зазначає, що дані статті не містять окремих частин.

А тому вважає, що всі звинувачення в порушенні ним Правил дорожнього руху не грунтуються на вимогах законів України, тому просить його позов задовольнити і скасувати оскаржувану постанову.

Позивач в судовому засіданні cвої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що жодних Правил дорожнього руху він не порушував. Він є водієм і саме за допомогою транспортного засобу забезпечує потреби своєї сім'ї. Специфіка його професії вимагає знати ПДР України і неухильно їх дотримуватися. Вважає, що працівники поліції переслідують його.

На момент зупинки транспортного засобу зазначив, що мав тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, оскільки його посвідчення водія в нього було вилучено раніше працівником поліції Майхер Б. Б., однак документа, зокрема, паспорта громадянина України, або іншого документа, який би посвідчував його особу, він при собі не мав.

Вказав, що свій паспорт громадянина України залишив вдома, оскільки в цей же день його дружина мала намір виробляти субсидії.

Визнав, що дійсно виїхав на дорогу із смугою руху для маршрутних транспортних засобів, однак такі свої дії пояснює вимушеними обставинами, а саме припаркованими транспортними засобами, які, на його думку, цілеспрямовано припарковуються за вказівкою працівників поліції.

Зазначає, що враховуючи п. 2.14е Правил дорожнього руху України здійснив поворот наліво в напрямку вул. Кн. Романа.

Звертає увагу суду, що неодноразові переслідування його зі сторони працівників поліції підтверджується судовими процесами.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що твердження позивача не відповідають дійсності і спрямовані на формування хибної думки суду щодо обставин справи.

Зазначають, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії АП №636656 від 06.11.2018 року вбачається що водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ЗИЛ 431612 номерний знак НОМЕР_1, 06.11.2018 о 15:50 у м. Львів, вул. Зелена, 2 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.10.1, здійснив рух по смузі руху призначеній для руху маршрутних транспортних засобів та керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 а та п. 17.1 ПДР.

Стверджують, що з огляду на вищенаведене відносно позивача винесено постанову за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказують, що факт скоєння позивачем вищезазначеного правопорушення зафіксовано на відео, зокрема з 00:00 сек. відео-файлу «», який долучено до відзиву, інспектор зупинив автомобіль позивача, пояснив суть скоєного правопорушення, повідомив про розгляд справи про адміністративне правопорушення, ознайомив позивача з його правами відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач не заперечував факту скоєного ним правопорушення, натомість звернувся до інспектора з проханням обмежитись попередженням.

Вважають, що враховувати пом'якшуючі чи обтяжуючі обставини не було доцільним, оскільки правопорушення відносяться до сфери забезпечення безпеки дорожнього руху.

З огляду на вище наведене, для них є незрозумілим посилання позивача на норми законодавства, порушення яких йому не інкриміновано. Адже в оскаржуваній постанові, винесеній за результатами розгляду справи, зазначено порушені позивачем пункти ПДР та відповідно статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, які передбачають адміністративну відповідальність за дані правопорушення.

Стверджують, що інспектор поліції Коцай О.Б. в своїх діях керувався вимогами ст. 122 КУпАП (порушення правил дорожнього руху згідно переліку), ст. ст. 251, 252 КУпАП (оцінка доказів), ст. 258 КУпАП (випадки, коли адмінпротокол не складається), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395.

А тому просять відмовити повністю у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю такого.

Позивач подав на адресу суду відповідь на відзив, який підтримав в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

П. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так як представник відповідача в судове засідання не з'явився без повідомлення причин неявки, жодних відомостей про поважність причин такої неявки у суду немає, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Крім того суд враховує, що стороною відповідача висловлено позицію щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши думку позивача, вивчивши відзив на позовну заяву відповідача, відповідь на даний відзив позивача, а також дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак це правило не стосується правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З копії постанови серії НК № 636656, яка винесена інспектором взводу 1 роти 2 батьльйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Коцай Олегом Богдановичем 06.11.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 06.11.2018 року о 15 год. 50 хв. в м. Львів, вул. Зелена, 2, керуючи транспортним засобом ЗИЛ 431612, номерний знак НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.10.1 «Виїзд на дорогу із смугою для руху маршрутних транспортних засобів», здійснив рух по смузі руху, призначеній для руху маршрутних транспортних засобів та керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1а та п. 17.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративні правопорушення передбачені ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок цього, враховуючи норми ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення до ОСОБА_1 було постановлено застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Суду незрозумілі посилання позивача у позові на те, що інспектор поліції зазначив в оскаржуваній постанові про порушення ним, ОСОБА_1, п. 2.8а, 17.7 Правил дорожнього руху України, оскільки це не відповідає дійсності, так як з тексту оскаржуваної постанови вбачається, що інспектор поліції вказав про порушення ОСОБА_1 п. 2.1 а, 17.1 Правил дорожнього руху України.

Жодної згадки про порушення ОСОБА_1 п. 2.8а, 17.7 Правил дорожнього руху України оскаржувана постанова не містить.

Так у п. 2. 1а Правил дорожнього руху вказано, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a)посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Сам позивач в судовому засіданні визнав, що посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії він не мав, оскільки таке було вилучено працівником поліції Майхер Б. Б. в нього ще раніше до винесення оскаржуваної постанови.

Суд враховує, що позивач пояснив, що пред'явив інспектору поліції, який виніс оскаржувану постанову, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, при цьому визнав, що документу, який би посвідчував його особу, при собі не мав.

Наведене підтверджується і відзивом відповідача.

З даного приводу слід зазначити, що відповідно до бланку «Тимчасовий дозвіл» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395, тимчасовий дозвіл дійсний за наявності документа, що посвідчує особу.

Так як ОСОБА_1 на час зупинки транспортного засобу 06.11.2018 року не мав документа, який би посвідчував його особу, що визнав як в судовому засіданні, так і у відповіді на відзив відповідача, суд вважає, що інспектор взводу 1 роти 2 батьльйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Коцай Олег Богданович прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки пред'явлений ним тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами був недійсним без документа, який би посвідчував особу ОСОБА_1.

Ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

А тому суд приходить до висновку, що інспектором взводу 1 роти 2 батьльйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Коцай Олегом Богдановичем правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 17.1 Правил дорожнього руху України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 Знак 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів" або 5.11 Знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні останній визнав, що дійсно порушував вимоги дорожнього знаку 5.10.1 «Виїзд на дорогу із смугою для руху маршрутних транспортних засобів», рухався по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, однак такі дії пояснює непереборними обставинами, а тому вважає, що з врахуванням положень п. 2.14е Правил дорожнього руху України, адміністративне правопорушення не вчиняв.

З даного приводу слід зазначити, що згідно п. 2.14е Правил дорожнього руху України водій має право відступати від вимог законодавства в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

В той же час як в позовній заяві, так і в судовому засіданні ОСОБА_1 не подано жодних доказів, які б підтверджували те, що він діяв в умовах дії непереборної сили або те, що іншими засобами неможливо запобігти було власній загибелі чи каліцтву громадян, окрім як порушення інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.10.1 «Виїзд на дорогу із смугою для руху маршрутних транспортних засобів».

Суд вважає, що надані письмові пояснення, як і пояснення позивача в судовому засіданні спрямовані на уникнення відповідальності та не відображають реальної картини події, яка покладена в основу оскаржуваної постанови.

Крім того досліджені докази в сукупності підтверджують правильність висновків суду про це.

Ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

А тому суд приходить до висновку, що інспектором взводу 1 роти 2 батьльйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Коцай Олегом Богдановичем правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Санкцією ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено стягнення у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а санкцією ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення- накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв'язку із наведеним інспектором взводу 1 роти 2 батьльйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Коцай Олегом Богдановичем правомірно накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених ОСОБА_1, тобто в межах санкції ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн., оскільки 1 розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян становить 17,00 грн.

Суд бере до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

Крім того суд звертає увагу, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення на транспорті, що за своєю природою несе високий рівень суспільної небезпеки, так як транспорт є підвищеним джерелом небезпеки, а тому інспектор поліції, який виніс оскаржувану постанову, правильно обрав вид та міру стягнення ОСОБА_1

Суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові у графі № 8 «до постанови додаються» не вказано про відеозапис, в той же час в подальшому на адресу суду стороною відповідача до відзиву долучено компакт-диск із відеоматеріалами.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а також в оскаржуваній постанові не зазначено про додавання до такої відеозапису, а тому суд не досліджує та не надає оцінку відеозапису, який наданий стороною відповідача на адресу суду.

Суд бере до уваги, що працівником поліції враховано, що є адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядаються судом (ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення) за місцем його вчинення, тобто за місцем знаходження органу (суду), уповноваженого законом розглядати справу у межах територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, а є адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які розглядаються органами Національної поліції на місці зупинки транспортного засобу та розгляд таких справ закінчується винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення (ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з детально проаналізованим доказів, суд приходить до висновку, що в діянні ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки під час розгляду справи в суді доведено наявність протиправної, винної дії, яка містить ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто доведено сам факту вчинення адміністративних правопорушень.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Коцай Олега Богдановича серії НК №636656 від 06.11.2018 року про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. слід відмовити, а постанову інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Коцай Олега Богдановича серії НК №636656 від 06.11.2018 року про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. слід залишити без змін.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставі, спрямовані на уникнення відповідальності та задоволенню не підлягають.

Керуючись 241, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Коцай Олега Богдановича серії АП №636656 від 06.11.2018 року про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.- відмовити.

Апеляційна скарги на судове рішення відповідно до ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається безпосередньо або через Жовківський районний суд Львівської області до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р. Й. Зеліско