Справа № 378/246/19
Суддя: Марущак Н. М.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/246/19
Провадження № 2-а/378/6/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2019 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марущак Н. М.,

за участю секретаря Яременко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за адміністративним ОСОБА_1 до поліцейського ГРПП з обслуговування СПГУНП в Одеській області Кекула Володимира Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся з вказаним позовом ОСОБА_1, посилаючись на те, що він05.02.2019 року близько 04 год. 00 хв. на автодорозі Одеса - Южне керував автомобілем Renault Magnum, д/н НОМЕР_2, з напівпричепом д/н НОМЕР_1, та під час руху по неякісній дорозі, не маючи змоги уникнути об'їзду великої ями, яка знаходилась посередині всієї дороги, здійснив проїзд через неї. Від удару автомобілем об дно ями у вказаному автомобілі появилась тріщина на склі та незначне пошкодження шини. Оскільки для усунення даної поломки необхідний відповідний сервісний центр або ж СТО, яка знаходилась на відстані приблизно 15 км, він, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, розпочав рух до найближчої СТО. Через 5 хвилин його було зупинено відповідачем, який зазначив, що він грубо порушив ПДР. Його (позивача) прохання надати докази порушення вказаних правил дорожнього руху, скласти протокол про адмінправопорушення, відкласти розгляд справи, оскільки він не визнавав своєї вини, були проігноровані. Через декілька хвилин поліцейський повернувся з винесеною ним постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої визнав його (позивача) винним у порушенні п. 31.4.5 "Б" Правил дорожнього руху та наклав на нього стягнення у виді штрафу згідно частини 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення в розмірі 340 грн.

Позивач просить суд скасувати вищевказану постанову та провадження по справі закрити.

Позивач в позовній заяві зазначив, що справу просить розглядати у його відсутність (а.с. 4).

Відповідач - поліцейський ГРПП з обслуговування СПГУНП в Одеській області Кекула В.В. в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 14, 16), відзив до суду від відповідача не надходив.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 5 лютого 2019 року поліцейським ГРПП з обслуговування СПГУНП в Одеській області Кекулою В.В. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 142006, за ч. 1 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 за порушення ним вимог п. 31.1 ДСТУ 3649:2010 (На вітровому склі ТЗ Renault Magnum, д/н НОМЕР_2 наявна тріщина в зоні роботи склоочисників більше 50 мм), та п. 31.4.5 "Б" ПДР України (з правої сторони на шині задньої осі напівпричепа д/н НОМЕР_1 наявне пошкодження (розрив, що огоголяють корд). Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, що підтверджується копією постанови (а. с. 7).

Підпунктом „Б" пункту 31.4.5. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимога: мшини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.

Відповідальність за порушення вищевказаних правил експлуатації ТЗ передбачена частиною 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно п. 31.5. ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Зі змісту п.п. «б» п. 9.9. ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами.

Позивач в позові зазначив, що він дотримався вказаних вимог, зокрема, після того як 05.02.2019 року на автодорозі Одеса - Южне, керуючи вищевказаним автомобілем під час руху по неякісній дорозі, не маючи змоги уникнути об'їзду великої ями, яка знаходилась посередині всієї дороги, здійснив проїзд через неї, від удару автомобілем об дно ями у вказаному автомобілі появилась тріщина на склі та незначне пошкодження шини. Оскільки для усунення даної поломки необхідний був відповідний сервісний центр або ж СТО, яка знаходилась на відстані приблизно 15 км, він, увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, розпочав рух до найближчої СТО. Через 5 хвилин його було зупинено відповідачем.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч. 2 ст. 258 КУпАП.

За ч. 3 вказаної статті протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

До суду з вказаним позовом про скасування вищевказаної постанови від 05.02.2019 позивач звернувся 14 лютого 2019 року.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка сама по собі не є доказом. В самій постанові в графі 8 «До постанови додається» не вказано жодного такого доказу.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є не доведеним.

Відповідач не надав в судове засідання при розгляді справи по суті безперечні докази того, що позивач, керуючи транспортним засобом допустив вищевказане адміністративне правопорушення, тоді як саме на нього законом покладено обов'язок доказування вини позивача у скоєні правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, вищевказану постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності слід скасувати, справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

Керуючись ч. 1 ст. 121 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 94, 242-244, 250, 268, 272, 286, пунктом 15.5 Розділу VII „Перехідні положення КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ) КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського ГРПП з обслуговування СПГУНП в Одеській області Кекула Володимира Васильовича від 5 лютого 2019 року серії ДПО18 № 142006 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ставищенський районний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н. М. Марущак