Справа № 807/186/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1280/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Кухтея Р.В.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року, ухвалене суддею Микуляк П.П., 12:17:39 год., м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення 25 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Закарпатської області, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду з 27 жовтня 2017 року по 28 грудня 2017 року в розмірі 13 423,96 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року позов задоволено. Стягнено з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду за період з 27 жовтня 2017 року до 28 грудня 2017 року у розмірі 13 423,96 грн. Стягнено з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 12 160,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, яким зобов'язано відповідача вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді - відповідачем наказу про призначення позивача на рівнозначну посаду не видавалося. Відтак, відповідачем допущено невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року в частині вирішення питання про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду, а тому права позивача порушені.

Суд першої інстанції вказує на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року передбачено призначення позивача на рівнозначну посаду тому посилання відповідача про неодноразові пропозиції надати згоду на призначення на запропоновані позивачці посади, суд не може розцінювати як належне виконання постанови суду.

Отже, відповідач допустив протиправну затримку виконання судового рішення та в такий спосіб порушив правопорядок і охоронювані КЗпП України права позивача. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2017 року до 28 грудня 2017 року у розмірі 13 423,96 грн.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що позивач надала суду договір про надання адвокатських послуг від 01.03.2018 року між нею та адвокатом Коцур Ю.І., а також акт приймання-передавання послуг від 11.04.2018 та від 13.04.2018, квитанцію від 11.04.2018 № 1 та квитанцію від 13.04.2018 №2, що підтверджують факт надання вказаним адвокатом позивачеві адвокатських послуг на загальну суму 12160,00 грн. Крім того, у вказаних актах описуються надані послуги, вказується вид послуги, обсяг, час, затрачений адвокатом для її надання тощо. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на адвокатські послуги в розмірі 12160,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, винесеним із неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, прокуратура Закарпатської області оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року та ухвалити нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії прокуратури Закарпатської області, скасовано наказ № 114к від 17.02.2015 про звільнення ОСОБА_1, зобов'язано прокуратуру області вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду та стягнуто з прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2015 по 14.12.2015 в розмірі 61072,11 грн. Резолютивна частина постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015 не містить формулювання про зобов'язання прокуратури Закарпатської області поновити ОСОБА_1 на роботі. Таким чином, судом апеляційної інстанції зобов'язано прокуратуру області саме вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду, що за процедурою є відмінним від вчинення дій по поновленню на роботі.

Апелянт стверджує, що на виконання рішення суду прокуратурою області вжито всіх можливих на даний час заходів щодо виконання рішення суду та постанови державного виконавця про зобов'язання прокуратури Закарпатської області вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду, про що в суді першої інстанції надано достатньо доказів, які при вирішенні даного спору судом не враховано та не надано їм належної оцінки.

Поняття поновлення на роботі та призначення на посаду (у даному випадку - на рівнозначну посаду державної служби) є різними за змістом. Відповідно спосіб виконання роботодавцем дій по поновленню на роботі працівника та призначення на посаду не є аналогічним.

Апелянт зазначає, що з огляду на правову природу виникнення відносин щодо призначення особи на посаду та відсутності у таких діях ознак поновлення на попередній роботі, не припустимим є застосування судом положень ст. 236 КЗпП у випадку невиконання рішення суду про призначення особи на рівнозначну посаду, а відтак безпідставним є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Звертає увагу на те, що прийняттю конкретного рішення про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду державного службовця перешкоджає відсутність волевиявлення самого стягувача - ОСОБА_1 та її нез'явлення на неодноразові запрошення до Ужгородської місцевої прокуратури (виникала вакансія) та до прокуратури області з метою вирішення питань, пов'язаних з виконанням рішення суду, а також пряма її відмова від запропонованої прокуратурою рівнозначної посади. Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо невиконання прокуратурою судового рішення, оскільки прокуратура області не могла видати відповідний наказ про призначення на посаду ОСОБА_1 без її письмової згоди, оскільки такий наказ не відповідав би вимогам ст. 21 КЗпП України.

При цьому, обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися.

Крім того, зауважує, що відповідачем при вивільненні ОСОБА_1 виконано вимоги ч. 2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, адже у період попередження про вивільнення ОСОБА_1 були відсутні вакантні посади, які б остання могла виконувати за кваліфікаційним рівнем, а від запропонованих таких посад, вакансія щодо яких виникла на стадії виконання судового рішення, ОСОБА_1 відмовилася. Відтак звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом прокуратури Закарпатської області №114к від 19 лютого 2015 року ОСОБА_1 звільнена з посади спеціаліста 1 категорії Закарпатської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері з 19 лютого 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування наказу № 114к від 19 лютого 2015 року, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі №807/528/15 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі №807/528/15 скасовано та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправними дії прокуратури Закарпатської області та скасовано наказ №114к від 17 лютого 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1.». Зобов'язано прокуратуру Закарпатської області вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду. Стягнено з прокуратури Закарпатської області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.02.2015 року по 14.12.2015 року в розмірі 61072,11 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 2 жовтня 2018 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 року у справі № 807/528/15 - без змін.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Встановлено, що набрало законної сили рішення суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування наказу № 114к від 19 лютого 2015 року, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відтак, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з невиконанням рішення суду, а саме: постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015 року, з 27 жовтня 2017 року по 28 грудня 2017 року в розмірі 13 423,96 грн.

Враховуючи наведені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі №807/186/18 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 21.02.2019.