Справа № 2340/4198/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4198/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Тимошенко В.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України, про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській, Міністерства внутрішніх справ України, у якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), викладену в листі від 17 квітня 2018 року №29/Д-123 за підписом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області Худенка М.М.;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області прийняти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути в визначений законом термін подані ГУНП у Черкаській області документи, стосовно одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, та прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пунктом 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», а в даному випадку, позивач будучи працівником міліції, під час виконання службових обов'язків, отримав поранення, яке призвело до встановлення йому ІІ групи інвалідності хоча і після звільнення зі служби, але внаслідок нещасного випадку, що мав місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ і перед працевлаштуванням в органи поліції він звільнявся з органів внутрішніх справ, а тому висновок суду першої інстанції, що апелянт звільнився зі служби як працівник поліції і ЗУ «Про міліцію» не підлягає застосуванню, є помилковим.

12.02.2019 до суду апеляційної інстанції від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, та зазначив, що оскільки позивача звільнено зі служби в поліції, то на нього поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №4.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 з 07.11.2014 по 06.11.2015 перебував на посаді інспектора патрульної служби взводу №2 роти №1 батальйону патрульної служби УМВС України Черкаської області та в подальшому, з 07.11.2015 по 18.02.2016, проходив службу в ГУНП в Черкаській області на посаді поліцейського батальйону патрульної служби.

31.08.2015 перебуваючи при виконанні службових обов'язків у м. Києві, під час охорони громадського порядку біля будинку Верховної ради України, позивач отримав травму, а саме вогнепальне осколкове проникаюче сліпе поранення грудної клітини з пораненням верхньої долі правої легені внаслідок ураження ручною осколковою гранатою РГО. Відповідно до акту форми Н-І №24 від 16.09.2015 про нещасний випадок (у тому числі поранення), спеціальна комісія УМВС в Черкаській області визнала, що він стався в період проходження служби при виконанні ОСОБА_3 службових обов'язків.

Наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області №25 о/с від 18.02.2016 позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 (у зв'язку із скороченням штатів) Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015.

06.03.2018 згідно довідки до акту огляду МСЕК №879226 позивачу безтерміново встановлено II групу інвалідності, з причини «травма, ТАК пов'язана з виконанням службових обов'язків».

З довідки обласної МСЕК №1 серії 12 ААА №023479 від 06.03.2018 про результати визначення застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, вбачається, що МСЕК визначено ступінь втрати професійної працездатності, яка становить 80 відсотків.

03.04.2018 позивач звернувся до ГУНП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням II групи інвалідності та подав відповідний пакет документів.

Листом ГУНП в Черкаській області від 17.04.2018 №29/Д-123 за підписом т.в.о. начальника ГУНП в Черкаській області позивач був повідомлений, що правових підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до положень ЗУ «Про Національну поліцію» немає.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п.2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Однак, згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про міліцію".

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Так, вказаний закон було опубліковано в газеті Голос України 06.08.2015, а тому він набрав чинності 07.11.2015. З цієї дати втратив чинність і Закон України "Про міліцію", у тому числі і його стаття 23.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивача звільнено зі служби в ГУНП в Черкаській області 18.02.2016, то у межах спірних правовідносин втратив свою актуальність також і Порядок № 850, який прийнятий на виконання вказаної статті.

Отже, до спірних правовідносин зазначені норми застосуванню не підлягають. Разом з цим, у зв'язку із тим, що позивача 07.11.2015 було прийнято на службу в ГУНП в Черкаській області, то на нього, як на поліцейського, почали поширюватись норми Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 127/8696/17, від 07.03.2018 у справі №554/155/17, від 27.03.2018 у справі №822/2595/17, що застосовується судом при вирішенні даної справи згідно частини 5 статті 242 КАС України, яка передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апелянта про те, що такий право на отримання одноразової грошової допомоги згідно Порядку №850 та ст.23 Закону України "Про міліцію" є помилковими.

Щодо відмови у призначенні та виплаті грошової дороги згідно Порядку №4 колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 97 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4.

Відповідно до п. 5 розділу І Порядку №4 значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, під час виконання службових обов'язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням поліцейським службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Пунктом 1 розділу II Порядку №4 встановлено, що днем виникнення права на отримання ОГД є, зокрема, у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 1 розділу III Порядку №4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЖ).

Пунктом 2 розділу III Порядку №4 передбачено, що посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Згідно з п. 3 розділу III Порядку №4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського. У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Пунктом 5 розділу III Порядку №4 встановлено, що для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЖ щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Згідно з п. 7 розділу III Порядку №4 при прийманні матеріалів особа, що приймає документи зобов'язана перевірити оформлення заяви та поданих до неї документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та іншим документам, що засвідчують особу.

Підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 1 розділу III, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

Згідно п. 1 розділу IV Порядку №4 фінансові підрозділи в місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу III, готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський. Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: 2) у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України і керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Згідно з п. 3 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п'ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 97 Закону України "Про національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

В той же час, за нормами п.п.3, 4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що зазначене положення Закону застосовується виключно за обов'язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) інвалідність повинна наступити внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції чи виконання службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції;

2) інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі №287/129/17-а.

Таким чином, однією із обов'язкових умов для визначення і виплати одноразової грошової допомоги за п.п.3, 4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» є визначення поліцейському інвалідності не пізніше 6 місяців після звільнення.

Так, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області №25 о/с від 18.02.2016 позивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 4 частини 1 статті 77 (у зв'язку із скороченням штатів) Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02.07.2015.

06.03.2018 згідно довідки до акту огляду МСЕК №879226 позивачу безтерміново встановлено II групу інвалідності, з причини «травма, ТАК пов'язана з виконанням службових обов'язків».

Таким чином, оскільки позивач звільнений зі служби в поліції 18.02.2016, а інвалідність йому встановлена 06.03.2018, то права на отримання одноразової грошової допомоги він не набув, так як з моменту звільнення зі служби в поліції до встановлення ІІ групи інвалідності пройшло більше шести місяців, а саме більше 24 місяців.

Колегія суддів зазначає, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до п.3 якого медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. N 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., N 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Таким чином, для встановлення інвалідності позивачу було необхідно було звернутись до лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я з метою оформлення направлення, форма якого №088/о затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року №110.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, що з метою встановлення позивачу інвалідності він звертався до лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я з метою направлення на медико-соціальну експертну комісію для встановлення інвалідності у шестимісячний строк з дня свого звільнення з поліції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач звільнений зі служби в поліції 18.02.2016 за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 (у зв'язку із скороченням штатів).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Оскільки позивач звільнений зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів, права на одноразову грошову допомогу він не набув.

Щодо позовної вимоги позивача зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути в визначений законом термін подані ГУНП у Черкаській області документи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, оскільки на час розгляду судом справи права позивача в цій частині вимог не були порушені, тому вказана вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачами в даному випадку виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко