Справа № 420/6517/18
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6517/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань №6

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про скасування рішення від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (22.01.2019р. вхід.№2297/19), просить суд скасувати рішення Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязати Великомихайлівське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 17.08.2018р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 01 вересня 1975року по 27 липня 1978року навчався в ПТУ №9 міста Котовськ Одеської області за фахом тракторист-машиніст широкого профілю. У період з 1 серпня 1978року по 14 квітня 1988року ОСОБА_1 був членом колгоспу «Шлях Леніна» Фрунзівського району Одеської області. У період з 08 вересня 1988року по 06 липня 1992року працював трактористом у тракторній бригаді. У період з 06 липня 1992року по 31 січня 2000року був членом КСП «Світанок» Фрунзівського району Одеської області, де працював трактористом в тракторної бригаді. У період з 31 січня 2000року по 15 жовтня 2004року працював трактористом в ТОВ «Світанок» Фрунзівського району Одеської області. Основним видом діяльності зазначених підприємств є рослинництво: вирощування та збір сільськогосподарський культур. Також, позивач наголошує, що у період з 10 листопада 1978року по 21 грудня 1981року проходив службу в лавах ВМФ СРСР.

Відповідач Великомихайлівське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№5084/19 від 12.02.2019р.,), наголошуючи, зокрема, на правомірності прийняття спірного Рішення від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії, оскільки відсутні документи, котрі підтверджують безпосередню зайнятість ОСОБА_1 у виробництві сільськогосподарської продукції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.01.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/6517/18 за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про скасування рішення від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 15.02.2019р. закрито підготовче провадження по справі №420/6517/18 за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про скасування рішення від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що від позивача - ОСОБА_1 до суду надійшла заява (вхід.№ЕП/1265 від 15.02.2019р.) про розгляд справи без його участі, а повноважний представник відповідача - Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до суду не зявився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом 15.02.2019р. ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «в» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення», Великомихайлівсьим обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області 30.10.2018р. прийнято Рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки відсутні відомості про безпосередню зайнятість ОСОБА_1 у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду за періоди роботи з 01.08.1978р. по 02.11.1978р., з 01.02.1982р. по 12.04.1988р., з 08.09.1988р. по 15.10.2004р.

Не погодившись з означеним Рішенням Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 30.10.2018р. про відмову у призначенні пенсії, позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязання Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 17.08.2018р., є обґрунтованими, правомірними, та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1, 25.07.1960року народження, у звязку з чим, на час звернення позивача до Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах, ОСОБА_1 виповнилося 55років.

Судом зясовано, що у період з 01 вересня 1975року по 27 липня 1978року ОСОБА_1 навчався в професійно-технічному училищі №9 міста Котовськ Одеської області за фахом тракторист-машиніст широкого профілю, що підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією Диплома серії А №194256 від 27.07.1978р.

Судом встановлено, що у період з 01 серпня 1978року по 02 листопада 1978року ОСОБА_1 був членом колгоспу «Шлях Леніна» Фрунзівського району Одеської області, та у період з 01 серпня 1978року по 02 листопада 1978року працював трактористом, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія Трудової книжки колгоспника серії УКР №0978016.

Відповідно до наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії Військового квитка серії НО №3494621, ОСОБА_1 у період з 10.11.1978року по 26.12.1981року проходив службу в лавах ВМФ СРСР.

Судом зясовано, що у період з 01 лютого 1982року по 12 квітня 1988року, у період з 08 вересня 1988р. по 15 жовтня 2004р. ОСОБА_1 працював трактористом колгоспу «Шлях Леніна», про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія Трудової книжки колгоспника серії УКР №0978016.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.1992р. колгосп «Шлях Леніна» реорганізовано в КСП «Світанок».

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (зі змінами та доповненнями) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування періоду роботи на умовах трудового договору на підприємствах незалежно від форм власності та господарювання до загального трудового стажу особи.

Відповідно до п.«в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються трактористи-машиністи, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах та інших підприємствах сільського господарства - чоловіки після досягнення 55 років і за загального стажу роботи не менше як 25 років, з них не менш як 20 років на такій роботі.

До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, належать працівники оформлені на роботу трактористами-машиністами, які мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах упродовж повного сезону сільськогосподарських робіт у рослинництві та тваринництві. Водночас, відсутність посвідчення не позбавляє права на пенсію, якщо документами підтверджується робота трактористом-машиністом. Для призначення пенсії на пільгових умовах не має значення також марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст.

Єдине найменування професії механізаторів сільського господарства «тракторист-машиніст» було запроваджено в 1961 році і охоплює такі професії: бульдозеристи, бульдозеристи-скреперисти, грейдеристи, комбайнери, машиністи дощувальних машин, машиністи льоноконоплезбиральних машин, машиністи скреперів, скреперисти, машиністи чаєзбиральних машин, машиністи екскаваторів, механіки-водії бавовнозбиральних машин, механіки-водії самохідних широкозахватних сінокосарок, механіки-комбайнери, трактористи, трактористи-бульдозеристи.

Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому разі, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, проводиться відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993року №637 (зі змінами та доповненнями), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993року №58 (зі змінами та доповненнями), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктами 2.1-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993року №58 передбачено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993року №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням їх конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Так, як встановлено судом, та зазначено вище, у період з 01 серпня 1978року по 02 листопада 1978року, з 01 лютого 1982року по 12 квітня 1988року, з 08 вересня 1988р. по 15 жовтня 2004р., ОСОБА_1 працював трактористом колгоспу «Шлях Леніна», про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія Трудової книжки колгоспника серії УКР №0978016.

Також, частиною 1 статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" визначено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Судом зясовано, що у період з 01 вересня 1975року по 27 липня 1978року навчався в професійно-технічному училищі №9 міста Котовськ Одеської області за фахом тракторист-машиніст широкого профілю, що підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією Диплома серії А №194256 від 27.07.1978р.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії Військового квитка серії НО №3494621, ОСОБА_1 у період з 10.11.1978року по 26.12.1981року проходив службу в лавах ВМФ СРСР.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до записів у трудових книжках, ОСОБА_1 у спірні періоди, зокрема, з 01.08.1978р. по 02.11.1978р., з 01.02.1982р. по 12.04.1988р., з 08.09.1988р. по 15.10.2004р. працював трактористом колгоспу «Шлях Леніна», котре було реорганізовано в КСП «Світанок», у звязку з чим у ОСОБА_1 достатньо трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 належними доказами підтверджено період роботи на підприємстві, вказані відомості в установленому порядку недійсними або такими, що вчинені поза межами правового поля, не визнавались, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та необґрунтованості спірного Рішення Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 30.10.2018р. про відмову у призначенні пенсії.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання відповідача Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області у спірному рішенні від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії, на не підтвердження безпосередньої зайнятості позивача у виробництві сільськогосподарської продукції протягом повного польового періоду, оскільки у трудових книжках ОСОБА_1, які відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основними документами, що підтверджують стаж роботи особи, наявна інформація щодо безпосередньої постійної зайнятості позивача у роботі трактористом протягом повного сезону у виробництві сільськогосподарської продукції, що є обов'язковою умовою при призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту «в» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014року, різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування рішення Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязання Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 17.08.2018р.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмовому відзиві на адміністративний позов.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

У звязку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про скасування рішення від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобовязання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 30.10.2018р. щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобовязати Великомихайлівське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (66100, Одеська область, смт.Велика Михайлівка, вул.Ватутіна,43, ) зарахувати до пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 (66722, Одеська область, Захарівський район, с.Онилове, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді тракториста з 01.08.1978р. по 02.11.1978р., з 01.02.1982р. по 12.04.1988р., з 08.09.1988р. по 15.10.2004р., та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.в ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 17.08.2018р.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великомихайлівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (66100, Одеська область, смт.Велика Михайлівка, вул.Ватутіна,43, ) на користь ОСОБА_1 (66722, Одеська область, Захарівський район, с.Онилове, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704(сімсот чотири)грн. 80коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.