Справа № 240/5765/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
26 лютого 2019 року м. Житомир справа № 240/5765/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування п.9 рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить:
- визнати протиправним і скасувати пункт 9 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому первинно інвалідності 3 групи, з 14.05.2018, інвалідність якого настала внаслідок травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81.
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити на виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому первинно інвалідності 3 групи внаслідок травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що проходить військову службу за контрактом. 24.08.2014 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в АТО, отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акуборотравму, поранення. Постановою госпітальної військо-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 06.04.2018 № 720, встановлено, що отримані травми, поранення, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. 08.12.2014 Житомирською обласною медико-соціальною комісією № 2 ОСОБА_1 встановлено 10 % втрати працездатності без встановлення інвалідності та, як наслідок, виплачена одноразова допомога в сумі 8523 грн. 30.05.2018 Житомирською обласною медико-соціальною комісією № 2 за результатами первинного огляду позивачу встановлено 3 групу інвалідності, з 14.05.2018, внаслідок травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини. Позивач вважає, що як інвалід війни 3 групи з 14.05.2018 набув право на отримання одноразової грошової допомоги. Однак, відповідач безпідставно відмовляє в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи, чим порушує його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги, яке підлягає захисту в судовому порядку.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 17 січня 2019 року.
15 січня 2019 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що проведення виплати одноразової грошової допомоги можливе лише у разі зміни ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або групи інвалідності протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. У позивача зазначена зміна відбулась у понад дворічний термін (08.12.2014 року згідно довідки МСЕК № 003975 встановлено 10 % втрати працездатності без встановлення інвалідності, а з 14.05.2018 встановлено 3 групу інвалідності), відтак підстави для проведення виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні.
14.01.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 з проханням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог. Позиція третьої особи обґрунтована тим, що позивачу встановлена 3 група інвалідності понад дворічний термін з часу первинного встановлення ступеня втрати працездатності (08.12.2014 - 14.05.2018), а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає.
Представник позивача з`явився до суду, подав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні не з`явився. Надійшла заява про розгляд справи без участі представника МО України.
Представник третьої особи прибув до суду, подав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.
Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.10.2014 № 1892 та копії свідоцтва про хворобу № 720 слідує, що 24 серпня 2014 року під час виконання завдань антитерористичної операції під час уточнення завдань на командно - спостережному пункті, в якому знаходився майор ОСОБА_1 , почався мінометний обстріл невідомими, внаслідок якого отримав множинні вогнепальні сліпі осколкові поранення лівого плеча, лівого перепліччя, правового стегна, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму.
08 грудня 2014 року за результатами огляду МСЕК позивачу встановлено 10% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить копія довідки МСЕК серії ЖИА № 003975 від 03.10.2014. У зв`язку з цим позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога по втраті працездатності в сумі 8523 грн.
У відповідності до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №100847 від 30.05.2018, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 14.05.2018 - травма, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Дата чергового огляду 30.05.2021.
У червні 2018 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через Військову частину НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи.
Листом від 06.06.2018 за вих. № 3698 Військова частина НОМЕР_1 направила Директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 разом із доданими документами. Також указано, що Командування вважає, що майор ОСОБА_1 має право на отримання вказаної грошової допомоги в сумі 431974,00 грн.
Згідно із рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в п. 9 протоколу № 81 від 03 серпня 2018 року, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що п. 4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Допомога у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності виплачена в сумі 8523 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, з урахуванням наведеного, суд керується наступним.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.
У відповідності до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Приписами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.
Згідно із пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Судом встановлено, що у 2014 році відбувся огляд позивача Житомирською медико-соціальною комісією № 2, за результатами якого встановлено 10% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
30.05.2018 МСЕК встановило позивачу третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 10% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Втім, суд акцентує увагу на тому, що із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії №12 ААБ №100847 видно, що позивачу встановлена 3-тя група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини з 14.05.2018 вперше при первинному огляді, а тому обмеження передбачене п. 8 Порядку № 975 не застосовується.
Також суд ураховує, що Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01 січня 2017 року.
Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отож, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 14 травня 2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17 (адміністративне провадження № К/9901/5281/17), які, відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Також суд слід указати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.
Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в п. 9 рішення Комісії, оформленого протоколом № 81 від 03.08.2018, не наведено.
При цьому суд зазначає, що встановлення 3-ої групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія Міністерства оборони України відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи всі обставини та матеріали справи, норми законодавства та доводи сторін, суд приходить до висновку, що порушене відповідачем право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням виплачених сум, належить захисту шляхом скасування п.9 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 14.05.2018 внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, як протиправного.
Також суд вважає за можливе зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 14.05.2018, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому суд зазначає, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права, який є основним завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України.
З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 слід задовольнити.
В силу приписів ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним та скасувати пункт 9 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням первинно інвалідності 3 групи з 14.05.2018, інвалідність якого настала внаслідок травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням первинно інвалідності 3 групи внаслідок травми, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини з 14.05.2018, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко