Справа № 815/2691/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2691/18
Категорія : 8.3 Головуючий в 1 інстанції : Іванова Е.А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника апелянта - Жукової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень :

- № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 413 099 грн. 44 коп. (чотириста тринадцять тисяч дев'яносто дев'ять гривень 44 копійки), з них: податкового зобов'язання на суму 330 479 грн. 55 коп., та штрафних санкцій на суму 82 619 грн. 89 коп.;

- № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за військовим збором на загальну суму 34 424 грн. 95 коп. (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 95 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 27 539 грн. 96 коп. та штрафних санкцій на суму 6 884 грн. 99 коп.;

- № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 5 128 грн. 60 коп.(п'ять тисяч сто двадцять вісім гривень 60 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 4 102 грн. 88 коп. та штрафних санкцій на суму 1 025 грн. 72 коп.;

- № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 171 961 грн. 89 коп. (сто сімдесят одна тисяча дев'ятсот шістдесят одна гривна 89 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 99 075 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 72 886 грн. 23 коп.;

- № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 16 134 грн. 35 коп. (шістнадцять тисяч сто тридцять чотири гривні 35 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 9 279 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 6 854 грн. 69 коп.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесеного ГУ ДФС в Одеській області від 07.03.2018 року, яким було донараховано грошове зобов'язання з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування на загальну суму 430 558 грн. 25 коп. (чотириста тридцять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім гривень 25 копійок), з них: зобов'язання на суму 391 416 грн. 59 коп. та штрафних санкцій на суму 39 141 грн. 66 коп.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесеного ГУ ДФС в Одеській області від 07.03.2018 року, яким було донараховано грошове зобов'язання з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування на загальну суму 293 965 грн. 79 коп. (двісті дев'яносто три тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять гривень 79 копійок), з них: зобов'язання на суму 201 028 грн. 52 коп. та штрафних санкцій на суму 92 937 грн. 27 коп.

В обґрунтування позову послався на невідповідність висновків, викладених в акті перевірки контролюючого органу, оскільки позивач надав всі необхідні первинні документи на підтвердження господарської діяльності.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року - позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області: № від 07.03.2018 року, № від 07.03.2018 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 07.03.2018 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 07.03.2018 року в частині суми, що перевищує штраф у розмірі 2749,52 грн..

В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 09 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову - скасувати, та прийняти в цій частині нове про його задоволення. Вказав, що суд повністю не з'ясував обставини справи у зв'язку з чим, висновки суду не відповідають обставинам справи. При цьому, суд першої інстанції не надавав правової оцінки наданим позивачем первинним документам, складеним за наслідками здійснення господарських операцій. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції безпідставно зазначив про не відображення факту перевезення та витрат в бухгалтерському обліку та відсутність у позивача первинних документів, оскільки в матеріалах справи наявні докази придбання та використання нафтопродуктів, відсутність реальності даних операцій актом перевірки не зафіксовано.

В апеляційній скарзі, ГУ Державної фіскальної служби в Одеській області , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 09 жовтня 2018 року - скасувати, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що податковий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Результатами перевірки доведено порушення позивачем податкового законодавства, а тому податкові повідомлення - рішення є правомірними.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець у Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної Реєстраційної Служби України, дата та номер запису в єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 17.02.2014р. №0110492, код основного виду економічної діяльності 52.29. інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, категорія страхувальника 211, клас професійного ризику 33.

На підставі вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями та наказу ТУ ДФС в Одеський області №92 від 12.01.2018р. ГУ ДФС в Одеський області проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки складений Акт №250/15-32-13-05/НОМЕР_6 від 13.02.2018 року.

Вказаним актом встановленні порушення позивачем п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України №2756-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 330 479,55грн.;

п.п. 162.1 статті 162,1.5 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 16і підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-УІ, із змінами і доповненнями, в наслідок чого донараховано військового збору, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 27 539,96грн.;

п.п.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено подання з помилками податкових розрахунків за ф.1 ДФ за І-ІУ квартали 2015 року, за І-ІП квартали 2016 року;

ст.24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. N 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», залучено до підприємницької діяльності працю робітників-водіїв протягом 2015-2016 років, не оформлених належним чином;

пп.168.1.2 п.168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп.«а» п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено неперерахування податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами з доходів платника у вигляді заробітної плати у сумі 4 102.88грн.;

пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, пп. 162.1.3 п.162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.168.1 ст.168, ст.171, и. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами з доходів платника у вигляді заробітної плати у сумі 99 075,66грн.;

пп. 1.4, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень та пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, п.163.1 ст.163, п.164.1, п.164.2 ст.164, п.168.1 ст.168, ст.171, пп. «а» п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано військового збору з заробітної плати 9 279,66грн.; п.8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування "зі змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за І квартал 2016 року;

п.2 ст.7, п. 8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 391 416,59грн.;

п.п.1 ст.4, п.2 ст.6, п.4 ст.6, п.1 ст.7, п.1 ст.8, п.8 ст.8, п.8 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " зі змінами та доповненнями, в наслідок чого донараховано єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71010000) у сумі 201 028.52грн.;

п.п.203.1 ст.203 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами і доповненнями, в наслідок чого встановлено неподання податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року; п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2756-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено порушення строків реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних;

п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2756-VI із змінами та доповненнями, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства.

На підставі Акту ГУ ДФС в Одеській області були винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 413 099 грн. 44 коп. (чотириста тринадцять тисяч дев'яносто дев'ять гривень 44 копійки), з них: податкового зобов'язання на суму 330 479 грн. 55 коп., та штрафних санкцій на суму 82 619 грн. 89 коп.;

№ від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за військовим збором на загальну суму 34 424 грн. 95 коп. (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 95 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 27 539 грн. 96 коп. та штрафних санкцій на суму 6 884 грн. 99 коп.;

№ від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 5 128 грн. 60 коп.(п'ять тисяч сто двадцять вісім гривень 60 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 4 102 грн. 88 коп. та штрафних санкцій на суму 1 025 грн. 72 коп.;

№ від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 171 961 грн. 89 коп. (сто сімдесят одна тисяча дев'ятсот шістдесят одна гривна 89 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 99 075 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 72 886 грн. 23 коп.;

№ від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 16 134 грн. 35 коп. (шістнадцять тисяч сто тридцять чотири гривні 35 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 9 279 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 6 854 грн. 69 коп.;

рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 39 141 грн. 66 коп.;

рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 92 937 грн. 27 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем не в повному обсязі надані первинні документи на підтвердження господарських операцій, а податковим органом частково доведено правомірність своїх рішень.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Щодо правомірності повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 413 099 грн. 44 коп. (чотириста тринадцять тисяч дев'яносто дев'ять гривень 44 копійки), з них: податкового зобов'язання на суму 330 479 грн. 55 коп., та штрафних санкцій на суму 82 619 грн. 89 коп., судом встановлено наступне.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у Додатку Ф2 до декларації (2016) встановлено, що: за даними позивача витрати складають за 2016 рік - 749 500,00грн., за даними перевірки 106 501,21 грн.

Так перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльності за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 відображених у графах 4-7 додатку Ф2 «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доход фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманою самозайнятою особою» до податкової декларації про майновий стан і доход (додаток Ф2), за даними платника складає - 749 500,00 грн. (749 500,00грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг); за даними перевірки - 106 501,21грн. (21 263,20 - сплата за оренду офісного приміщення та комунальні послуги, 41 500,01грн. - сплата за автоперевезення в межах митної території України, 15 738,00грн. - заробітна плата працівників з нарахуваннями, 28 000,00грн. - сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), розбіжність виникла у зв'язку з наступним.

Судом також встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю було включено витрати у сумі 749 500,00 грн. (сплата за бензин, дизельне пальне та скріплений газ), які, на думку суду, не підтвердженні первинними документами, що свідчать про використання їх у підприємницькій діяльності, так як ані до перевірки, ані до суду не надано жодного акту списання пального для визначення використання палива по конкретним транспортним засобам по конкретному маршруту перевезення.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755 - VI зі змінами та доповненнями.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Законом України від 28.12.2014 р. N 71 - VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи" пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) викладено у новій редакції з 01.01.2015 року.

Пунктом 177.4 статті 177 Кодексу визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (Крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпункті 177.4.1 - 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Кодексу, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до частини другої ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХТУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями (далі - Закон № 996) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Відповідно до зазначених Закону № 996 та Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст.177 не передбачено віднесення до витрат вартості сировини та матеріалів (допоміжні матеріали та деталі для меблів), які не можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності поставки товару/послуг із з'ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб'єктності сторін господарського договору, можливості реальної поставки тощо. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. здійснював діяльність вантажного автомобільного транспорту, при здійсненні підприємницької діяльності протягом перевіреного періоду орендував автомобілі з водієм, що підтверджується первинними документами, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку.

За вказаними договорами орендодавець зобов'язався надати в тимчасове користування орендарю (Позивачу) транспортний засіб, забезпечити орендований автомобіль водієм за плату та надати послуги по перевезенню. Предметом зазначених договорів про надання послуг, які є аналогічні за змістом є виконання працівником/водієм певного визначеного обсягу роботи, а саме послуги з перевезення вантажів, за наслідками виконання якої замовник/позивач зобов'язувався оплатити орендодавцеві виконану ним роботу. Метою цих договорів є отримання певного матеріального результату перевезення вантажів.

Фізичні особи - орендодавці (водії), які зазначені в акті перевірки, виконували роботи виключно в межах укладених цивільно-правових договорів, за результатами виконаних робіт оформлялися акти прийому-передачі наданих послуг, а оплата їх роботи здійснювалася з урахуванням часового періоду, про що зазначено в актах надання послуг, на підставі яких провадиться їх оплата.

На протязі з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. позивач уклав 463 договору оренди транспортного засобу та здійснював роботи з перевезення вантажів. На підтвердження виконання умов вказаного договору у перевірений період позивачем надано: Договори оренди, Акти прийому передачі робіт, товаро - транспортні накладні (в яких зазначено відомості про вантаж та номер видаткової накладної), подорожні листи вантажного автомобіля (в яких зазначено рух пального, автомобіль, відстань, послідовність виконання завдання, витрата пального, пробіг загальний в т.ч. з вантажем автомобіля), рахунки на оплату. Акти здачі - приймання робіт, заявки - Договори, податкові накладні.

Згідно з вище переліченими первинними документами позивач за свій рахунок зобов'язаний був провести заправку паливом орендованого автомобіля , що включив до витрат пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у Додатку Ф2 до декларації (2016) у сумі -749 500,00грн. (сплата за бензин, дизельне пальне та скріплений газ), що підтверджується первинними документами по конкретному транспортному засобу і по конкретному маршруту перевезення.

Зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, котрі в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. А відтак, вказані документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та орендодавцями.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

У товарно-транспортній накладній міститься інформація про автомобіль, а саме: марку, модель, тип, реєстраційний номер, маршрут (пункт навантаження та пункт розвантаження), дату, підпис особи яка склала, назву документу.

Господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обов'язкові реквізити, визначені ст. 9 « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 p. № 996-XIV.

Актом перевірки зафіксовано, що в періоді, який перевірявся, позивачем купувалося дизельне паливо, всі марки бензинів, яким в подальшому заправлялися орендовані машини для здійснення перевезення.

При цьому, апелянт обґрунтовано зазначив, що відповідно до Акту перевірки податкової служби п.1.8. перевіряючий підтвердив факт здійснення списання пального по 101 перевозки, як витрати пов'язані зі здійсненням підприємницької діяльності позивача, а 362 перевозки не прийняв, але первинні бухгалтерські та податкові документи є ідентичними. Акт перевірки не містить відомостей про відмову від надання або не надання в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації податковому органу витребуваних перевіркою документів

Оригінали документів були надані посадовим особам контролюючого органу безпосередньо під час проведення перевірки, що представником відповідача спростовано не було.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з наявністю у ФОП ОСОБА_3 первинних документів, що свідчать про використання первинного обсягу палива по конкретним транспортним засобам по конкретному маршруту перевезення, то позивач правомірно включив до складу валових витрат за перевіряємий період вартість дизельного пального, бензину та скріпленого газу.

З матеріалів справи також встановлено, що перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного в декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки встановлено його заниження за 2016 рік у сумі 1 835 997,51 грн..

Дана сума складається з 642 988,79 грн. - витрати у 2016 році на бензин та газ без підтвердження використання їх у підприємницькій діяльності та суми 1 192 998,72 грн. - яка відбулась в наслідок включення до суми валового доходу не в повному обсязі суми дебіторської заборгованості по контрагентам-покупцям, яка на 01.07.2017 року складала 679 517,71 грн., на 31.12.2017 року дебіторська заборгованість відсутня, сум доходу отриманого на розрахунковий рахунок за транспортне перевезення вантажів (за період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року) та в наслідок арифметичної помилки підприємця.

Тому, перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік, що підлягає сплаті до бюджету, встановлено його заниження у сумі 330 479,55 грн.(1 835 997,51 грн./100*18%).

Оскільки позивачем надані докази щодо понесених витрат на 642 988,79 грн. у 2016 році на бензин та газ, а решта суми, визначена податковим органом як чистий оподатковуваний дохід, за 2016 рік, - 1 192 998,72 грн., позивачем не оскаржена, то колегія суддів вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року підлягають частковому задоволенню у сумі, що перевищує 214 739, 76 грн. (1 192 998,72 грн./100 ?*18%).

Щодо законності податкового повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за військовим збором на загальну суму 34 424 грн. 95 коп. (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 95 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 27 539 грн. 96 коп. та штрафних санкцій на суму 6 884 грн. 99 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Дана вимога і є похідною від встановлення правильності визначення розміру податкового зобов'язання (суми витрат та суми чистого доходу).

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб -підприємців. Пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору складає 1,5 відсотки об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Кодексу.

Отже, фізичні особи - підприємці, крім тих, що обрали спрощену систему, за результатами звітного податкового року відповідно пп. 1.2 п.16-1 підрозділу 10, ст.163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 Кодексу самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотки чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.

Відповідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно декларації за 2016 рік № від 08.02.2017 року з урахуванням уточненої декларації № від 08.08.2017 року, ФОП ОСОБА_3 вказав суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 591,81 грн.

Проте перевіркою правильності визначення розміру податкового зобов'язання з військового збору встановлена розбіжність у розмірі 27 539,96 грн., з чим помилково погодився суд першої інстанції.

Однак, оскільки колегією суддів встановлено, що позивачем було завищено витрати та занижена сума чистого доходу, який склав в 2016 році - 1 192 998,72 грн., тому (1 192 998,72 *1,5 %) - 591,81 =17 298,19 грн., а відтак податкове повідомлення рішення № від 07.03.2018 року щодо донарахування військового збору підлягає скасуванню у сумі, що перевищує 17 298, 19 грн.

Таким чином в порушення п.п. 162.1 статті 162 1.5 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами і доповненнями ФОП ОСОБА_3 не нараховано та не сплачено до бюджету військового збору за 2016 рік у розмірі 17 298, 19 грн.

Щодо протиправності податкового повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 5 128 грн. 60 коп.(п'ять тисяч сто двадцять вісім гривень 60 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 4 102 грн. 88 коп. та штрафних санкцій на суму 1 025 грн. 72 коп., суд зазначив наступне.

Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат щодо відображення у відповідних графах сум витрат на оплату праці найманих осіб встановлено: ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. у гр. 9 «Понесені витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату» відображена нарахована та виплачена заробітна плата найманим працівникам.

Перевіркою повноти і своєчасності перерахування до бюджету сум утриманого податку на доходи фізичних осіб встановлено неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб станом на 31.12.2016 року: нарахованого по формі №1-ДФ -ПДФО на суму 25 310,11 грн., а перераховано до бюджету 21 207,23 грн., чим було порушено пп.168.1.2 п.168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, пп.«а» п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями. Станом на 31.12.2016р. ФОП ОСОБА_3 не перерахував до бюджету заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у сумі 4 102,88 грн., та доказів, що це спростовують суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкові повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 171 961 грн. 89 коп. (сто сімдесят одна тисяча дев'ятсот шістдесят одна гривна 89 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 99 075 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 72 886 грн. 23 коп.; № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 16 134 грн. 35 коп. (шістнадцять тисяч сто тридцять чотири гривні 35 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 9 279 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 6 854 грн. 69 коп.; рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 39 141 грн. 66 коп. та рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 92 937 грн. 27 коп. суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року здійснював на спрощеній системі оподаткування, а з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року на загальній системі оподаткування.

Вищезазначені рішення винесені на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-ІУ від 08.07.2010р.

На сторінці 14 Акту перевірки розд. 2.2.4 йдеться мова про те, що ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. здійснював діяльність вантажного автомобільного транспорту.

До того ж, відповідач вказує на те, що при перевірці правильності бази оподаткування при нарахуванні доходів платників податків у вигляді заробітної плати, винагород за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) відповідно до наданих до перевірки товаро - транспортних накладних, Актів здачі приймання робіт (надання послуг) видаткових та податкових накладних встановлено, що при здійсненні підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 протягом перевіряємого періоду використовував працю найманих осіб, які виконували функції з перевезення вантажів.

На сторінці 15 Акту перевірки додатково зазначено, що в порушення ст.24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 №413 Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» ФОП ОСОБА_3 було залучено до підприємницької діяльності працю 463 робітників-водіїв протягом 2015-2016 року, не оформлених належним чином, а саме без укладання трудових угод, договорів цивільно-правового характеру (ЦПХ), звітування до відповідних контролюючих органів.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що за змістом вищенаведеного відповідач вказує на працю робітників, які не були оформлені належним чином, проте не розкриває наявність ознак трудового договору.

До того ж, на сторінці 25 Акту зазначено, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), порушень не встановлено. Об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку його працедавцем відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору. Так, згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

В силу приписів статті 2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Джерелом коштів на оплату праці працівників є частина доходу підприємства та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Обов'язковість ведення обліку доходів і витрат підприємства закріплена приписами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Так, статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (стаття 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 N 996-XIV).

Відповідно до акту перевірки, підставою для висновків про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині утримання та перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету та сплату єдиного соціального внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відносно 463 працівникам є документи, які підтверджують ведення ФОП ОСОБА_3 основного виду господарської діяльності.

Згідно п.п.54.3.2. ст. 54 ПКУ податковий орган вправі самостійно визначити податкове зобов'язання платнику податків, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Колегія суддів також вважає, що в порушення вищенаведеного, в акті перевірки від 13.02.2018р. не встановлено факти порушення платником податків вимог податкового законодавства з посиланням саме на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку. Отже, визначення податкового зобов'язання внаслідок встановлення факту заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб без дослідження документів первинного бухгалтерського обліку суперечить приписам п.п.54.3.2. ст.54 ПКУ.

Відповідно до статті 97 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. При цьому платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при здійсненні підприємницької діяльності використовував працю наступних працівників-водіїв, з якими були укладені договори оренди автомобіля з водієм, а саме:

- ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,ОСОБА_21,ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,ОСОБА_27, ОСОБА_28,ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,ОСОБА_365, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_364.,ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53,ОСОБА_54, ОСОБА_55 ОСОБА_56, ОСОБА_29, ОСОБА_57, ОСОБА_366, ОСОБА_58 ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_5, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_367, ОСОБА_368, ОСОБА_78, ОСОБА_79 ОСОБА_80,ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93,ОСОБА_18, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_369, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_370.,ОСОБА_122, ОСОБА_123,ОСОБА_124, ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_125, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_371.,ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134,ОСОБА_135, ОСОБА_136,ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139, ОСОБА_140, ОСОБА_141,ОСОБА_142 ОСОБА_143, ОСОБА_144, ОСОБА_145, ОСОБА_146, ОСОБА_147,ОСОБА_148, ОСОБА_149, ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_153, ОСОБА_154,ОСОБА_155, ОСОБА_156, ОСОБА_157,ОСОБА_158, ОСОБА_159, ОСОБА_160,ОСОБА_161,ОСОБА_162, ОСОБА_149, ОСОБА_163, ОСОБА_164 , ОСОБА_165, ОСОБА_166, ОСОБА_115.,ОСОБА_167, ОСОБА_168, ОСОБА_169,ОСОБА_170, ОСОБА_171, ОСОБА_172, ОСОБА_173, ОСОБА_174, ОСОБА_175, ОСОБА_176, ОСОБА_177, ОСОБА_372.,ОСОБА_178, ОСОБА_179, ОСОБА_180,ОСОБА_376, ОСОБА_181, ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_184, ОСОБА_185, ОСОБА_186, ОСОБА_373.,ОСОБА_187, ОСОБА_188, ОСОБА_189, ОСОБА_190,ОСОБА_191, ОСОБА_192, ОСОБА_193, ОСОБА_374 , ОСОБА_194, ОСОБА_195, ОСОБА_196, ОСОБА_197, ОСОБА_198, ОСОБА_199 ОСОБА_200, ОСОБА_201, ОСОБА_202, ОСОБА_203, ОСОБА_204, ОСОБА_205, ОСОБА_206, ОСОБА_207, ОСОБА_208, ОСОБА_169, ОСОБА_209, ОСОБА_210, ОСОБА_211, ОСОБА_212, ОСОБА_154, ОСОБА_213, ОСОБА_214, ОСОБА_215, ОСОБА_216, ОСОБА_217, ОСОБА_218, ОСОБА_219, ОСОБА_220, ОСОБА_221, ОСОБА_222, ОСОБА_223, ОСОБА_224,ОСОБА_225, ОСОБА_377 , ОСОБА_226, ОСОБА_227, ОСОБА_228, ОСОБА_229, ОСОБА_230, ОСОБА_231, ОСОБА_232 ОСОБА_233, ОСОБА_234, ОСОБА_235, ОСОБА_236, ОСОБА_51, ОСОБА_210,ОСОБА_237, ОСОБА_238, ОСОБА_239, ОСОБА_240, ОСОБА_241, ОСОБА_242, ОСОБА_243, ОСОБА_244, ОСОБА_245, ОСОБА_246, ОСОБА_247 , ОСОБА_248, ОСОБА_375, ОСОБА_249, ОСОБА_250, ОСОБА_251,ОСОБА_252, ОСОБА_253, ОСОБА_254, ОСОБА_255, ОСОБА_256, ОСОБА_257, ОСОБА_258, ОСОБА_259, ОСОБА_260,ОСОБА_261,ОСОБА_262, ОСОБА_263, ОСОБА_264, ОСОБА_265, ОСОБА_266, ОСОБА_267, ОСОБА_172, ОСОБА_268, ОСОБА_269, ОСОБА_270,ОСОБА_271, ОСОБА_272, ОСОБА_273, ОСОБА_274, ОСОБА_275, ОСОБА_276, ОСОБА_277, ОСОБА_278, ОСОБА_279, ОСОБА_280, ОСОБА_281, ОСОБА_282, ОСОБА_283, ОСОБА_284, ОСОБА_285, ОСОБА_286, ОСОБА_287,ОСОБА_288, ОСОБА_289, ОСОБА_290,ОСОБА_291 ОСОБА_292, ОСОБА_293, ОСОБА_294, ОСОБА_295, ОСОБА_296, ОСОБА_297, ОСОБА_298, ОСОБА_299, ОСОБА_300, ОСОБА_301, ОСОБА_302, ОСОБА_303, ОСОБА_304, ОСОБА_305, ОСОБА_306, ОСОБА_307, ОСОБА_308, ОСОБА_309, ОСОБА_378.,ОСОБА_310, ОСОБА_311, ОСОБА_312, ОСОБА_379, ОСОБА_313, ОСОБА_13, ОСОБА_314, ОСОБА_315, ОСОБА_316, ОСОБА_317, ОСОБА_318, ОСОБА_319, ОСОБА_320, ОСОБА_321,ОСОБА_322, ОСОБА_323, ОСОБА_324, ОСОБА_325, ОСОБА_326, ОСОБА_327, ОСОБА_328, ОСОБА_329, ОСОБА_330, ОСОБА_331, ОСОБА_332, ОСОБА_333, ОСОБА_334, ОСОБА_335,ОСОБА_324, ОСОБА_336, ОСОБА_337, ОСОБА_294, ОСОБА_338, ОСОБА_339, ОСОБА_340, ОСОБА_341, ОСОБА_342, ОСОБА_343,ОСОБА_344, ОСОБА_345, ОСОБА_346, ОСОБА_347, ОСОБА_348, ОСОБА_349, ОСОБА_350, ОСОБА_351,ОСОБА_352, ОСОБА_353, ОСОБА_354, ОСОБА_355, ОСОБА_356, ОСОБА_357, ОСОБА_290, ОСОБА_358, ОСОБА_359, ОСОБА_360

За вказаними договорами орендодавець зобов'язався надати в тимчасове користування орендарю (позивачу) транспортний засіб, забезпечити орендований автомобіль водієм за плату та надати послуги по перевезенню.

Предметом зазначених договорів про надання послуг, які є аналогічні за змістом є виконання працівником/водієм певного визначеного обсягу роботи, а саме послуги з перевезення вантажів, за наслідками виконання якої замовник/позивач зобов'язувався оплатити орендодавцеві виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цих договорів є отримання певного матеріального результату - перевезення вантажів.

З огляду на зміст договорів водії не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, вони самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик, трудові функції виконували одноразово - в період з 01.01.2015р. по 31.12.2016 р. Після закінчення виконання певного завдання за договором, договірні стосунки водіїв з позивачем припинилася.

Фізичні особи - орендодавці (водії), які зазначені в акті перевірки, виконували роботи виключно в межах укладених цивільно-правових договорів, за результатами виконаних робіт оформлялися акти прийому-передачі наданих послуг, а оплата їх роботи здійснювалася з урахуванням часового періоду, про що зазначено в актах надання послуг, на підставі яких провадиться їх оплата.

Статтею 24 передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту;4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Що стосується цивільно-правових відносин, то згідно з ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Тобто предметом цивільно-правових договорів є результати праці, який належить вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Суд встановив, що перевіряючому при проведенні перевірки були надані для перевірки договори оренди транспортних засобів з водієм. Також в матеріалах справи містяться договори оренди автомобілів разом з водієм та акти виконаних послуг, відповідно до яких позивач виступає орендарем, а орендодавцями особи, які зазначені у висновках акту перевірки, як особи, що є працівниками позивача (т.2 а.с. 109-т.5 а.с. 126).

Суд слушно зазначив, що за відсутності надання оцінки цивільно-правовим договорам, а також актам виконаних робіт, відповідач прийняв оскаржувані рішення про накладання на позивача штрафу без достатніх доказів в обґрунтування порушення позивачем законодавства про працю. Зокрема, є не обґрунтованими висновки в акті перевірки, що особи, фактично були допущені до роботи як працівники позивача без оформлення трудового договору (контракту).

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 171 961 грн. 89 коп. (сто сімдесят одна тисяча дев'ятсот шістдесят одна гривна 89 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 99 075 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 72 886 грн. 23 коп. підлягають задоволенню.

Щодо нарахування суми військового збору по податковому повідомленню - рішенню № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 16134 грн. 35 коп., з яких податкового зобов'язання на суму 9 279 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 6 854 грн. 69 коп. та суми штрафу за несвоєчасну сплату ЄСВ в розмірі 92937,27 грн. за рішенням № про застосування штрафних санкцій, які є похідними від донарахування суми податку на доходи фізичних осіб за найманих працівників за податковим повідомленням - рішенням № від 07.03.2018 року, то вони також підлягають скасуванню, як протиправні, з огляду на наступне.

Оскільки позивач оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року здійснював на загальній системі оподаткування, то він повинен був сплачувати ставку ЄСВ, яка становить з 01.05.2016 року суму не більше - 7975 грн., а з 01.12.2016 року - 8800 грн.

Відповідно до п.2 ст.7 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне старування», із змінами та доповненням, для фізичних осіб-підприємців базою нарахування єдиного внеску є отриманий дохід від їх діяльності, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п.5 ст.8 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне старування», із змінами та доповненням, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно п. 8 ст. 9 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне старування», із змінами та доповненням, платники єдиного внеску фізичні особи-підприємці зобов'язанні сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Судом встановлено, що порушень сплати ЄСВ за період з 01.01.2015 року по 01.07.2016 року (період перебування на спрощеній системі оподаткування) не встановлено.

Перевіряючи в п. 2.4.3 акту зазначили, що відхилення суми єдиного внеску в ІІ півріччі 2016 року за їх підрахунком склало 391416,59 грн., через що рішенням № нарахували 10% штрафу - 39141,66 грн. При цьому не враховано, що в даний період позивач перебував на загальній системі оподаткування. Через те, що перевіряючим під час перевірки невірно розраховане відхилення суми єдиного соціального внеску в ІІ півріччі 2016 року, яке за їх підрахунком склало 391416,59 грн., з урахуванням наступного.

Як зазначено в акті перевірки сума чистого оподаткованого доходу від провадження діяльності за 2016 рік становить 1835997,51 грн., та саме з цієї суми відповідачем нараховано 22% єдиного внеску.

Судом встановлено, що позивачем за друге півріччя 2016 року сплачено ЄСВ у сумі 21182,74 грн. Проте виходячи з суми отриманого чистого доходу за 2016 рік поділеної на кількість місяців протягом яких він отриманий (з урахуванням максимальної суми ЄСВ, що підлягала до сплати в той період), підлягало до сплати:

7975*5=39875 грн. (липень - листопад 2016 року);

8800*1=8800 грн. (грудень 2016 року);

Всього 48675 грн.

Тоді як ФОП ОСОБА_3 фактично сплачено суму ЄСВ за ІІ півріччя 2016 року у розмірі 21182,74 грн.

Таким чином, суд вірно визначив, що заборгованість позивача за друге півріччя 2016 року з ЄСВ у складає 27 492,26 грн. (48675-21182,74).

Згідно п 3 ч. 11 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне старування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Однак, розмір штрафу за дане порушення становить 27495,26*/100*10%= 2 749,52 грн., тому колегія суддів погоджується з позицією суду, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій на суму 39141 грн. 66 коп., підлягають частковому задоволенню в частині суми, що перевищує штраф у розмірі 2749,52 грн..

Доводи апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. Податковим органом наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться в акті перевірки та були предметом розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 413 099 грн. 44 коп. (чотириста тринадцять тисяч дев'яносто дев'ять гривень 44 копійки), з них: податкового зобов'язання на суму 330 479 грн. 55 коп., та штрафних санкцій на суму 82 619 грн. 89 коп. в частині, що перевищує 214 739, 76 грн. та відповідно штрафні санкції щодо цієї суми.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання за військовим збором на загальну суму 34 424 грн. 95 коп. (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять чотири гривні 95 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 27 539 грн. 96 коп. та штрафних санкцій на суму 6 884 грн. 99 коп., в частині, що перевищує 17 298, 19 грн. відповідно штрафні санкції щодо цієї суми.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - № від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 171 961 грн. 89 коп. (сто сімдесят одна тисяча дев'ятсот шістдесят одна гривна 89 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 99 075 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 72 886 грн. 23 коп.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - від 07.03.2018 року, яким було збільшено грошове зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені на загальну суму 16 134 грн. 35 коп. (шістнадцять тисяч сто тридцять чотири гривні 35 копійок), з них: податкового зобов'язання на суму 9 279 грн. 66 коп. та штрафних санкцій на суму 6 854 грн. 69 коп.;

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області рішення НОМЕР_7 про застосування штрафних санкцій на суму 92 937 грн. 27 коп.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № в частині, що перевищує штраф у розмірі 2 749 грн. 52 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Дата складення повного судового рішення 22.02.2018р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.