Справа № 460/93/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 року м. Рівне №460/93/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку щомісячного грошового утримання судці у відставці з 86 (вісімдесят шість) до 90 (дев'яносто) відсотків суддівської винагороди;

зобов'язати відповідача здійснювати перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 (дев'яносто) відсотків суддівської винагороди починаючи з 01 січня 2019 року.

Заяви по суті справи.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Вказує, що звернувся до відповідача із заявою про перерахунок з 05.08.2018 щомісячного грошового утримання з розрахунку 90% від заробітної плати судді з врахуванням до стажу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання період роботи на посаді юрисконсульта. Пенсійний орган відмовив в перерахунку щомісячного грошового утримання посилаючись на те, що Законом України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 12.05.2015 №192-VІІІ не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді «стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та дає право на призначення на посаду судді», як це встановлено частиною другою статті 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-ІІІ «Про судоустрій і статус суддів». Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки його обрано на посаду судді відповідно до Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992, відповідно до статті 7 якого стаж роботи за юридичною спеціальністю враховувався при обранні на посаду судді.

05 лютого 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначений позивачу у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої періоди роботи на посаді юрисконсульта не враховуються до стажу роботи на посаді судді. Тому зарахування вказаних періодів до стажу роботи позивача, який дає право на перерахунок довічного грошового утримання, є безпідставним.

Ухвалою суду від 22.01.2019 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України №202/96 від 20.03.1996 призначений на посаду судді Рівненського міського суду Рівненської області.

20 вересня 2016 року позивач пішов у відставку з посади судді Апеляційного суду Рівненської області.

Після виходу у відставку Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснювало нарахування та виплату позивачу грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, виходячи зі стажу судді 20 років 5 місяців.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.06.2017 (набрала законної сили 26.10.2017) встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1, що дає йому як судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, становить 23 роки 11 місяців 21 день (20 років 5 місяців 15 днів (безпосередня робота на посаді судді) + 1 рік 6 місяців (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі) + 2 роки 6 днів (період проходження строкової військової служби), а тому розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для позивача повинен становити 86 відсотків суддівської винагороди. Таким чином, позивачу проведений перерахунок його грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди, починаючи з 01 березня 2017 року.

У зв'язку з набранням 05.08.2018 чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на посаді юрисконсульта з 19.10.1992 по 30.03.1996.

Листом від 28.12.2018 №500/10 позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді періоду роботи юрисконсультом, оскільки це не передбачено статтею 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (а.с.8-9).

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваних дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На момент виходу судді Ковалевича С.П. у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до статті 137 Закону України №1402-VIII, у редакції яка діяла на час виходу судді у відставку, до стажу роботи на посаді судді зараховується лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У пункті 34 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічна норма, містилася і у Законі №2453-VI від 07.07.2010, а саме пункт 11 Розділ XIII Прикінцеві положення регламентує, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в зв'язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 №2509-VІІІ внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» де статтю 137 доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді».

Вказана норма набрала чинності 05.08.2018.

За таких обставин, для визнання стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді необхідно керуватись законодавством, яке діяло на час його призначення (обрання) суддею.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2862-ХІІ право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Зазначені вимоги діяли з 10.02.1993 по 05.07.2001 при обранні на посаду судді вперше.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права мають судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-ХІІ на день їх обрання.

Спільним листом Вищої Ради Правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії України, Ради Суддів, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 № 4178/0/9-18, № 2664/0/2-18, № 9рс-1112/18, № 1- 22433/18, № 02/3878, надані відповідні роз'яснення стосовно здійснення перерахунку стажу роботи на посаді судді.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді юрисконсульта з 19.10.1992 по 30.03.1996.

Вперше на посаду судді Рівненського міського суду Рівненської області позивач був призначений 20.03.1996.

Таким чином, при обранні на посаду судді, стаж роботи за юридичною спеціальністю, а саме юрисконсультом, позивачу було враховано.

З огляду на це, суд зазначає, що до стажу роботи на посаді судді позивачу має бути зараховано стаж роботи на посаді юрисконсульта 2 роки, оскільки це прямо передбачено Законом, а отже у відповідача були відсутні правові підстави відмовляти у зарахуванні такого періоду, а відтак і у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотків від суддівської винагороди.

При винесенні рішення, судом враховується, що за приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 передбачено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов'язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, із урахуванням до стажу його роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді.

Оскільки положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді здійснюється з дати набрання чинності Законом 2509-VІІ, тобто з 5 серпня 2018 року, тому зарахування стажу роботи та здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді із розрахунку 90 відсотків суддівської винагороди має бути проведено з 05.08.2018.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності своїх дій щодо не зарахування до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснювати перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 (дев'яносто) відсотків суддівської винагороди починаючи з 01 січня 2019 року.

Однак, з огляду на те, що судом встановлено, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в зв'язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 № 2509-VІІІ було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» де статтю 137 доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді», і вказана норма набрала чинності 05.08.2018, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про зобов'язання відповідача здійснювати перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 (дев'яносто) відсотків суддівської винагороди починаючи з 05 серпня 2018 року.

Сплачена сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до квитанції від 17.01.2019 №24, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вулиця Яворницького, 34, місто Рівне, 33001; ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з 86 (вісімдесяти шести) до 90 (дев'яноста) відсотків суддівської винагороди.

Зобов'язати Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 (дев'яносто) відсотків суддівської винагороди, починаючи з 05 серпня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.