Справа № 824/202/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

21 лютого 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/202/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Вижницької міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Вижницької міської ради до Вижницької районної ради , -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019 року, до подання позовної заяви, до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшла заява Вижницької міської ради (заявник) про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Вижницькій районній раді розпоряджатися будь-яким способом об'єктами нерухомості, а саме будівлями Вижницької районної лікарні, що знаходяться за адресою Чернівецька область, Вижницький район, вулиця Й.Бурги (ОСОБА_1), будинок 5.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначив, що в грудні 2018 року Вижницькій міській раді стало відомо про те, що 20.12.2018 року Вижницька районна рада Чернівецької області має намір провести реорганізацію Комунальної установи "Вижницька центральна районна лікарня" шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство "Вижницька районна лікарня" Вижницької районної ради.

В зв'язку з тим, що Комунальна установа "Вижницька центральна районна лікарня" була користувачем приміщень, що належать територіальній громаді міста Вижниця Вижницького району Чернівецької області, 17.12.2018 року Вижницька міська рада звернулася до Вижницької районної ради через голову Вижницької районної ради ОСОБА_2 з проханням про розгляд питання щодо введення в склад співзасновників Комунального некомерційного підприємства "Вижницька районна лікарня" Вижницької районної ради та передачі у власність Вижницької міської територіальної громади в особі Вижницької міської ради комплексу приміщень Вижницької центральної районної лікарні в м. Вижниця по вул. Й.Бурги, 5.

20.12.2018 року пройшла 26 сесія ІІV скликання Вижницької районної ради на якій було прийнято рішення № 162-26/18, яким було прийняте рішення про реорганізацію юридичної особи - Комунальної установи "Вижницька центральна районна лікарня" шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство "Вижницька районна лікарня" Вижницької районної ради.

Пунктом 3 вказаного Рішення Комунальне некомерційне підприємство "Вижницька районна лікарня" Вижницької районної ради визначене правонаступником всіх прав та обов'язків реорганізованого шляхом перетворення Комунальної установи "Вижницька центральна районна лікарня".

Пунктом 8 Рішення нерухоме, рухоме та інше окремо визначене майно, яке перебуває на балансі установи до затвердженого в подальшому передавального акту, закріпити за правонаступником, яким є Комунального некомерційне підприємство "Вижницька районна лікарня" Вижницької районної ради на праві оперативного управління.

Фактично Вижницька районна рада не розглянула звернення Вижницької міської ради щодо включення в склад співзасновників Комунального некомерційного підприємства "Вижницька районна лікарня" Вижницької районної ради та питання щодо передачі у власність Вижницької міської територіальної громади в особі Вижницької міської ради комплексу приміщень Вижницької центральної районної лікарні в м. Вижниця по вул. И.Бурги, 5.

Вижницька міська рада має намір оскаржити бездіяльність Вижницької районної ради щодо неприйняття рішення за її зверненням.

Враховуючи ту обставину, що Вижницька районна рада прийняла Рішення та має намір передати нерухоме майно, що перебуває на балансі Комунальної установи "Вижницька центральна районна лікарня", а саме будівлі Вижницької районної лікарні, вказане може ускладнити ефективний захист, поновлення інтересів позивача - Вижницької міської ради щодо вказаних об'єктів нерухомого майна.

У зв'язку з вищенаведеним, посилаючись на положення ст.ст. 150, 151 КАС України, представник позивача просив задовольнити заяву про забезпечення адміністративного позову.

Згідно п.1 ч.1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 153 КАС України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано статтею 154 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КАС України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

У зв'язку з відсутністю виняткових обставини, які унеможливлюють розгляд заяви про забезпечення позову без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути її без проведення судового засідання.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За змістом частини 4 статті 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправя сторін.

Законодавець встановив три підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року надано розяснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу наведеного видно, що обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтована заява сторони з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість або ускладнення в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зазначаючи про необхідність заборони Вижницькій районній раді розпоряджатися будь-яким способом об'єктами нерухомості, а саме будівлями Вижницької районної лікарні, що знаходяться за адресою Чернівецька область, Вижницький район, вулиця Й.Бурги (ОСОБА_1), будинок 5, заявник не надав суду доказів, що свідчать про очевидність ознак протиправності дій вказаного суб'єкта владних повноважень.

Крім того, надання судом оцінки обставинам, якими заявник обґрунтовує необхідність забезпечення позову, призведе до вирішення адміністративного спору по суті.

Заявником не наведено переконливих доводів (обґрунтованих припущень), які б могли свідчити про те, що невжиття заходу, про який він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Вижницької міської ради про забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Вижницькій районній раді розпоряджатися будь-яким способом об'єктами нерухомості, а саме будівлями Вижницької районної лікарні, що знаходяться за адресою Чернівецька область, Вижницький район, вулиця Й.Бурги (ОСОБА_1), будинок 5. - відмовити повністю.

2. Копію ухвали направити сторонам.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш