Справа № 564/3422/18
Суддя: Левчук В. В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3422/18

26 лютого 2019 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області справу №564/3422/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до інспектора СРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області сержанта поліції Олішкевича Сергія Вікторовича (м.Старокостянтинів, Хмельницька область, вул.Попова 2) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2018 року у м. Старокостянтинів Хмельницької області по вул. Грушевського інспектором СРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винесено постанову серії ДПО18 №906766 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 02.12.2018 о 13:39 у м. Старокостянтинів по вул. Грушевського водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Sharan, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку даного транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів, чим допустив порушення вимог п. 15.9«е» ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією ж постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до інспектора СРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області сержанта поліції Олішкевича Сергія Вікторовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивовано тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, оскільки автомобілем керувала не він, а його дочка ОСОБА_3, яка була змушена зупинитись у цьому місці та пересісти на заднє сидіння щоб надати як медик допомогу хворій на діабет своїй матері, якій раптово стало погано і їй необхідно було вколоти інсулін, що зупинку було здійснено далі як 30 метрів від посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів, що зупинку було здійснено в стані крайньої потреби для надання медичної допомоги, що під час розгляду справи інспектор не представився, спілкувався грубо, не роз'яснив позивачу права та обов'язки передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і не надав доказів вчинення ним порушення. Вважає, що не має підстав притягувати його до відповідальності за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові.

Відповідач правом на подачу відзива на позов не скористався, в режимі відеоконференції проти позову заперечив.

Сторони в судове засідання 26.02.2019 року не з'явилися. Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 надала суду показання, що 02.12.2018 року вона разом із своїм батьком ОСОБА_1 та своєю матір'ю орієнтовно о 13 годині рухались на автомобілі Volkswagen Sharan, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Грушевського у м. Старокостянтинів Хмельницької області коли її хворій на цукровий діабет матері стало погано і для того щоб вколоти їй інсулін вона, як водій, вибрала місце де нікому не заважатиме і зупинилась. Після цього вона пересіла на заднє сидіння автомобіля щоб вколоти інсулін своїй матері. Свідок вказала, що має медичну освіту і може надати медичну допомогу у разі необхідності. Також свідок у своїх показаннях вказує, що через деякий час до них під'їхав патрульний автомобіль поліції і один з інспекторів підійшов до них та повідомив, що водій автомобіля зупинився з порушенням. Вказує, що вона почала знімати все, що відбувалось на камеру мобільного телефона. Свідок також надала показання, що зупинку було здійснено в стані крайньої необхідності, а саме для надання термінової медичної допомоги своїй матері, що її мама є інвалідом і тато також має інвалідність, оскільки у нього хронічна бронхіальна астма та гіпертонія. Свідок також підтвердила, що заміри відстані від посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів до автомобіля проводився поліцейськими, але вона не виявила бажання переконатись у достовірності замірів і вказує, що після цього відносно її батька було винесено постанову. Зазначає, що батько телефонував на лінію «102» і просив інспектора викликати швидку допомогу, бо її матері було погано, після чого інспектор пересадив її та її матір в патрульний автомобіль та завіз їх у лікарню.

В судовому засіданні також було оглянуто відеозапис, який міститься на оптичному диску DVD+R, серійний номер PSP6B1VF141855151, який додавався позивачем у якості доказу до позову і на якому зафіксовано обставини з місця події.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, показання свідка, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Відповідно до постанови серії ДПО18 №906766 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 02.12.2018 о 13:39 у м. Старокостянтинів по вул. Грушевського водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Sharan, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку даного транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів, чим допустив порушення вимог п. 15.9«е» ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З відеозапису з місця події, наданого позивачем і який був оглянутий в судовому засіданні вбачається, що під час розмови з інспектором поліції позивач знаходиться на сидінні водія в автомобілі, свідок ОСОБА_3, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, знімає все на камеру мобільного телефона та неодноразово виходить з автомобіля, а також знімає процес проведення заміру відстані від посадкового майданчика маршрутних транспортних засобів до автомобіля одним з інспекторів поліції, який оголошує, що відстань становить 7,5 метрів. З відеозапису також вбачається, що автомобіль марки Volkswagen, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 стоїть без увімкненої аварійної світлової сигналізації, а на запитання інспектора про причину не ввімкнення позивачем аварійної світлової сигналізації останній відповів, що не встиг.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Відповідно до цього ж пункту Правил дорожнього руху України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до вказаного пункту Правил дорожнього руху України, учасником дорожнього руху визнається, зокрема, особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пасажир.

Відповідно до п. 15.9«е» Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до п. 15.14 Правил дорожнього руху України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

У свою чергу п. 9.9 «а» Правил дорожнього руху України передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Пункт 9.10. «б» Правил дорожнього руху України вказує, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Відповідно до ст. 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Суд звертає увагу, що покладення на суб'єкта владних повноважень обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не є безумовною підставою для звільнення позивача від обов'язку доведення своїх вимог відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином суд дійшов висновку, що докази, які містяться в матеріалах справи, повністю спростовують доводи позивача, на які останній покликається як на підставу позовних вимог, а саме доводи щодо керування транспортним засобом іншою особою, доводи щодо факту вимушеної зупинки через стан будь-якого учасника дорожнього руху, доводи щодо зупинки в умовах крайньої необхідності у зв'язку з наявністю небезпеки, яка загрожує будь-кому з громадян, доводи щодо порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тобто позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Разом з тим суд не приймає до уваги у якості доказу наданий відповідачем відеозапис, який міститься на оптичному диску DVD+R, серійний номер DR5FA1-00844 у зв'язку з наступним.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскільки у постанові серії ДПО18 №906766 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.12.2018року не міститься посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, то наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним доказом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу за адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1,2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст.ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, як то передбачено ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд дійшов переконливого висновку, що відносно останнього відповідачем застосовано надто суворе покарання.

Відповідно до ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Водночас, враховуючи обґрунтування позову, а також те, що правопорушення не потягло за собою будь яких наслідків, що негативно вплинули на громадський порядок, не завдало збитків суспільним інтересам чи громадянам, відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є малозначним, а тому на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважає за можливе звільнити його від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі ст.284 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 241-246, 251, 252, 255, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до інспектора СРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області сержанта поліції Олішкевича Сергія Вікторовича (м.Старокостянтинів, Хмельницька область, вул.Попова 2) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволити частково.

Постанову серії ДПО18 №906766 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі винесену 02.12.2018 року інспектором СРПП Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області сержантом поліції Олішкевичем Сергієм Вікторовичем скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Оголосити ОСОБА_1 усне зауваження та попередити про недопущення вчинення адміністративних правопорушень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Костопільський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 26.02.2019.

СуддяВ. В. Левчук