Справа № 621/2909/18
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ іменем України

25 лютого 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Бібіка О.В.

за участю секретаря Горобець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Верезомського О.С. про оскарження правового акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом з наступними вимогами: визнати протиправними дії відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.08.2018 року серії НК № 401174; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 401174 від 12.08.2018 року; стягнути з відповідача судові витрати.

На обґрунтування вимог позивач вказав, що 12.08.2018 о 19 год. 23 хв. рухався на автомобілі Renault Premium, реєстраційний номер АХ 8878 CM із напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_1, по автодорозі М-03 сполученням «Київ-Харків- Довжанський» на 342км автодороги був зупинений працівником поліції - Інспектором роти №2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП, лейтенантом поліції Верезомським О.С.

Відповідач пояснив, що причиною зупинки є перевірка на наявність дозвільних документів, необхідності проведення габаритного контролю, а також перевірки комплектності транспортного засобу у відповідності до постанови КМУ №30 від 18.01.2001 р.

На виконання вимоги відповідача, він надав йому для огляду та перевірки дозвіл №258 НГ від 10.08.2018 по 24.08.2018 на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

За результатами перевірки наявності дозволу, габаритного контролю та перевірки комплектності транспортного засобу, відповідачем було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.08.2018 серії НК №401174.

Згідно постанови, транспортний засіб не укомплектований відповідно до вимог постанови КМУ №30 від 18.01.2001, а саме дорожні знаки «Об'їзд перешкоди з лівого боку» та «Об'їзд перешкоди з правого боку» не відповідають вимогам стандарту, а висота конусів становить 500 міліметрів замість 600 міліметрів, чим порушив п. 22.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 132-1 КУпАП; застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Вважає, шо дії відповідача по прийняттю постанови у справі про адміністративне правопорушення є протиправними, а постанова є такою, що підлягає скасуванню.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідач зазначив, що транспортний засіб не укомплектований відповідно до вимог постанови КМУ №30 від 18.01.2001, а саме дорожні знаки «Об'їзд перешкоди з лівого боку» та «Об'їзд перешкоди з правого боку» не відповідають вимогам стандарту, а висота конусів становить 500 міліметрів замість 600 міліметрів.

У відповідності ч. 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідач, зупиняючи транспортний засіб, зазначив місце де слід було його зупинити, а саме - на узбіччі автодороги.

Причиною зупинки інспектор назвав перевірку на наявність дозвільних документів на перевезення, необхідності проведення габаритного контролю, а також перевірки комплектності транспортного засобу у відповідності до постанови КМУ №30 від 18.01.2001.

Проведення габаритного контролю є порушенням ч. 6 Порядку, оскільки такий контроль проводиться виключно в пунктах габаритно-вагового контролю, а не на узбіччі автодороги.

За результатами перевірки дозвільних документів та проведеного габаритного контролю відповідач не виявив жодних порушень.

Однак, за результатами перевірки комплектності транспортного засобу відповідач встановив невідповідність дорожніх знаків «Об'їзд перешкоди з лівого боку» та «Об'їзд перешкоди з правого боку» вимогам стандарту і що висота конусів становить 500 міліметрів замість 600 міліметрів.

Дорожні знаки та конуси відповідають усім стандартам та вимогам, і що відповідач дійшов висновку про їх невідповідність стандартам у зв'язку із його суб'єктивною думкою та сприйняттям інформації за результатом проведеного заміру.

Перевірка дорожніх знаків на відповідність стандартам була зведена до їх зовнішнього візуального огляду, а висота конусів була зафіксована за допомогою рулетки відповідача.

Жодних експертиз на відповідність знаків та конусів стандартам та вимогам відповідач не проводив і не пропонував провести.

При цьому відповідач не проводив такі заміри у пункті габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування якого встановлені зазначеним вище Наказом Мінінфраструктури України, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав на проведення контролю на даному місці, тобто на узбіччі дороги і засобу без відповідних замірів на спеціально облаштованому пункту контролю.

Також, частинами 12, 13 Порядку передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення замірів розмірів конусів відповідач використовував рулетку із явними пошкодженнями фарби на її шкалі/градації, що в свою чергу ускладнювало визначення їх розміру (висоти).

Крім того, відповідач відмовився від надання для ознайомлення документації про проведення періодичної повірки (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

В оскаржуваній постанові не зазначено за допомогою якого обладнання (назва, модель, виробник) було проведено контрольні заміри.

Таким чином, дії відповідача щодо здійснення контролю не відповідали вимогам Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Крім цього, відповідач дійшов висновку, що ним порушено п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів У країни від 10 жовтня 2001 р. № 1306, у зв'язку із невідповідністю висоти конусів стандартам.

Однак, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено наступне:

«За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - ч,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (дляконтейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т. строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2.5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення».

З аналізу вказаного пункту ПДР вбачається відсутність будь-яких вимог до обладнання, яким комплектується транспортний засіб.

Таким чином, постанова винесена у зв'язку із безпідставним посиланням на п. 22.5 ПДР.

В порушення частини 18 Порядку йому відмовили у видачі довідки результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

Ухвалою від 23.10.2018 відкрито провадження в справі.

19.11.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено відповідач позовні вимоги не визнає, позов є безпідсставним та необґрунтованим.

12.08.2018 о 19 год. 23 хв. на 342 км, М03 автодороги Київ-Харків- Довжанський водій керував ТЗ Renault Premium днз АХ 8878 CM з напівпричепом ES-GE STL днз НОМЕР_1, який був не укомплектований відповідно до вимог постанови КМУ № ЗО від 18.01.2001, а саме: знаки «Об'їзд перешкоди з правого боку» та «Об'їзд перешкоди з лівого боку» не відповідають вимогам стандарту, а висота конусів 500 міліметрів замість 600 міліметрів, чим порушив п. п 22.5 ПДР України, що передбачена відповідальність ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до постанови КМУ № ЗО від 18.01.2001р «Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» встановлено, що: транспортні засоби повинні бути укомплектовані таким обладнанням: знаком "Об'їзд перешкоди з лівого боку" та знаком "Об'їзд перешкоди з правого боку" діаметром по 600 міліметрів кожний, виготовленими із світловідбивного матеріалу відповідно до вимог стандартів; вісьмома конусами з горизонтальними світловідбивними смугами білого та червоного кольору, розташованими почергово (висота конусів - 600 міліметрів, ширина білих та червоних смуг - 150 міліметрів);

Враховуючи всі вищевказані норми законодавства, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 гривень.

До постанови додавалася відеофіксація правопорушення, здійснена на нагрудну відеокамеру (бодікамеру). На даний час, у зв'язку із закінченням терміну зберігання відеоматеріалів по фактах, надати з відеоархіву оригінали чи копії будь-яких відеоматеріалів за 12.08.2018 не є можливим.

Позовні вимоги з приводу незаконності проведення розгляду справи за місцем вчинення правопорушення є безпідставними.

Стосовно посилань позивача щодо того, що не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка(метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані, то рулетка не є засобом вимірювальної техніки, який проходить метрологічну повірку та атестацію.

Вважав необгрунтованими вимоги позивача щодо визнання дій інспектора Верезомського О.С. при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправними.

При винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримані всі вимоги чинного законодавства України.

Позивач до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином, у відзиві просив розглянути справу за його відсутності.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Постановою серії НК №401174 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а. с. 5).

Постанова про накладення адміністративного стягнення виконана неякісно, текст не читається, встановити дійсні обставини справи є неможливим.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), затверджені постановою кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1-3 ст. 122 КУпАП.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, відповідно до ст. 132-1КУпАП України передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздам.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до п.п. 1,3,8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

Посилання відповідача у відзиві на те, що доказом вчинення правопорушення є відеозапис з нагрудної відеокамери, який додавався до постанови, не приймається судом до уваги, оскільки перевірити зазначений факт через неякісний текст в постанові та ненадання відповідачем на окремому носії даного відеозапису, суд не має можливості.

Оскільки відсутні докази на підтвердження того, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1, не укомплектований відповідно до вимог постанови КМУ №30 від 18.01.2001, а саме дорожні знаки «Об'їзд перешкоди з лівого боку» та «Об'їзд перешкоди з правого боку» не відповідають вимогам стандарту, а висота конусів становить 500 міліметрів замість 600 міліметрі, а постанова серії НК №401174 не є достатнім доказом для притягнення до адміністративної відповідальності, при тому, що виконана неналежної якості, встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього рух і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення є неможливим.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз'яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Згідно ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Що стосується позовних вимог про визнання дій інспектора поліції Верезомського О.М незаконними, то вони не підлягають задоволенню, оскільки контроль за дорожним рухом, реагування на порушення водіяпи ПДР і скаладання постанов у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху входить до службових обов'язків інспекторів патрульної поліції.

Крім того, не дії інспектора, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов'язковий характер. Дії зі складання постанови по справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх службових повноважень, наданих чинним законодавством.

Крім того, частиною 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено вирішення судом питань про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними.

За наведеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Верезомського О.С. про оскарження правового акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Постанову серії НК №401174 від 12.08.2018 інспектора роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Верезомського О.С. у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. - скасувати.

Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП від 12.08.2018.

В іншій частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.02.2019.

Суддя -