Справа № 560/340/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/340/19
УХВАЛА

іменем України

21 лютого 2019 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Шевчук О.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали, шляхом подання позовної заяви з зазначенням відомостей, визначених у пункті 8 частини пятої статті 160 КАС України та її копії відповідно до кількості учасників справи та з врахуванням ст. 245 КАС України щодо позовних вимог позовної заяви, подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку та доказів на підтвердження таких обставин з урахуванням вимог статтей 123, 161 КАС України.

На адресу суду від позивача 18.02.2019 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху. Однак недоліків позовної заяви позивачем не усунуто.

Згідно поданих матеріалів, позивач надав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій просить поновити строк звернення до адміністративного суду, з тих підстав, що відчуження належної йому земельної ділянки площею 0,08 га, розташованою в м.Хмельницькому по вул.Південна, 76, яке мало відбутися 04.07.2018, було зумовлене необхідністю проведення термінового дороговартісного лікування його батька ОСОБА_2. Однак через наявність арешту позивач не зміг продати земельну ділянку, після чого поїхав до батьків у Російську Федерацію, після чого по приїзду звернувся до органів виконавчої служби із заявами про зняття арешту. Проте органи ДВС не могли з'ясувати причини накладення арешту. При цьому, позивач зазначив, що в подальшому було прийнято рішення про продаж квартири, яка належить батькові, у зв'язку із чим його мати надала нотаріально посвідчену згоду. В зв'язку із цим просить поновити строк звернення до адміністративного суду.

Розглядаючи заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду, суд враховує наступне.

Суддя встановив, що про зазначені обставини ОСОБА_1 було відомо згідно листа Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції від 10.09.2018, що міститься в матеріалах справи.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, що дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених законодавством певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Відповідно, чинне законодавство України обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За змістом частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Вирішуючи питання щодо визнання поважними чи не поважними причини пропуску звернення до суду, суд виходить із принципів адміністративного судочинства та практики Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, який означає, що особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов'язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Держава в розрізі її елементів - суб'єктів владних повноважень користується (користуються) певною свободою розсуду у сфері регулювання права на доступ до суду, в тому числі його фінансової складової.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У рішенні від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 року по справі 21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити "визнати поважними причини пропуску процесуальних строків".

Враховуючи наведені вище норми, суд зазначає, що знаючи про порушення своїх прав позивач у встановлені строки до суду не звернувся, що свідчить про порушення строків визначених п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, на звернення до суду із даним адміністративним позовом, при цьому суд не вбачає ознак поважності пропуску строку на звернення до адміністративного суду, оскільки дії позивача викладені у заяві про поновлення строку містять суб'єктивні ознаки.

При цьому, надаючи новий примірник позовної заяви, позивач в прохальній частині такої заяви заявив дві вимоги немайнового характеру, однак судовий збір сплатив лише за одну таку вимогу, а в наданих матеріалах наданих на усунення недоліків не міститься квитанції про сплату судового збору за другу вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи наведене суддя встановив, що позивачем сплачено судовий збір за одну позовну вимогу, а заявлено при цьому дві вимоги немайнового характеру.

Згідно частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, якщо підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Тому, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску даного строку, та не надано доказів сплати судового збору за другу вимогу немайнового характеру, суд вважає, що позовну заяву необхідно повернути позивачеві відповідно до вимог частини 2 статті 123 та п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Згідно частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись пунктом 1 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції про зобов'язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_3