Справа № 1340/5359/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №№1340/5359/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

20 лютого 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Карпяк О.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача про усунення недоліків позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

12 листопада 2018 року ОСОБА_1 (79041, м. Львів, вул. Терлецького, 95) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшки, 1) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС № 547-о від 21.08.2018 року Про звільнення ОСОБА_1І.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста Угринів Львівської митниці ДФС;

- стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Львівської митниці ДФС на користь позивача судові витрати.

Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні 13.02. 2019 року представник відповідача заявила клопотання про залишення позову без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначила, що позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду. Оскільки позивачу 30.08.2018 вручено оскаржуваний наказ, а до суду він звернувся 12.11.2018 року, тобто більше, ніж через 2 місяці, відтак пропустив строк звернення до суду.

Представник позивача в підготовчому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, однак просить надати час для подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 13 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків.

18 лютого 2019 року через канцелярію суду позивач подав заяву про поновлення процесуального строку для звернення до суду.

Як зазначає позивач, 30 серпня 2018 року поштовим звязком він отримав наказ про звільнення та трудову книжку. Строк звернення до суду розпочався з 31.08.2018 року по 30.09.2018 року. Оскільки 30.09.2018 року був вихідним днем, то останній день вищевказаного строку є наступний робочий день 01.10.2018 року. Саме в межах встановлених законом процесуальних строків, а саме 01.10.2018 року, в інтересах позивача, його представником поштовим звязком було надіслано до суду відповідний позов. Проте, 08.10.2018 року (суддя Лунь З.І., справа № 1340/4575/18) виніс ухвалу про повернення позовної заяви позивачу. 25 жовтня 2018 року в інтересах позивача, його представником, повторно було подано позов, проте суд знову повернув заяву позивачу (суддя Гулкевич І.З., справа № 1340/4995/18). Вважає, що строк звернення позивача із позовом по даній справі був пропущений виключно з поважних причин, а первинне звернення до суду було здійснено у встановлений законом строк.

Дослідивши клопотання представника позивача та матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення ї публічної служби встановлюється місячний строк.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобовязаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Як зазначає позивач, 30 серпня 2018 року поштовим звязком він отримав наказ про звільнення та трудову книжку. Строк звернення до суду розпочався з 31.08.2018 року по 30.09.2018 року. Оскільки 30.09.2018 року був вихідним днем, то останній день вищевказаного строку є наступний робочий день 01.10.2018 року.

Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 12.11.2018 року.

Таким чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Поважними причини пропуску такого строку зазначає попередні звернення до суду з таким позовом однак безпідставно повернено позивачу такі позови.

До заяви подано ухвали Львівського окружного адміністративного суду про повернення позовних заяв ОСОБА_1 від 08.10.2018 року у справі №1340/4575/18 та від 29.10.2018 року у справі №1340/4995/18. Даний позов поданий аж 12.11.2018 року.

Суд, не може прийняти такі пояснення представника позивача в якості обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду, оскільки положеннями КАС України не передбачено, що перебування в провадженні суду адміністративної справи перериває (зупиняє) перебіг строку звернення до суду. У разі незгоди з ухвалами суду про повернення позовної заяви, позивач наділений правом подати апеляційні скарги на такі ухвали в порядку та строки, визначені КАС України, однак таким правом не скористався.

Доводи представника позивача в частині того, що ухвали суду про повернення позовних заяв позивача є протиправними та впливають на строки подачі до суду аналогічної позовної заяви, є безпідставними, оскільки в даній справі строк звернення до суду обчислюється з моменту отримання оскаржуваного рішення відповідача, а не з моменту отримання копії ухвал про повернення позовної заяви.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається обставин, які заважали б позивачу та могли бути об`єктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

Позивач мав правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у строки, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, та будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять.

Відтак, судом не знайдено поважних причин пропуску строку звернення позивача до суду з даним позовом.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів щодо наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали позивачеві на звернення до суду у строк, визначений законодавством, обставин, які були непереборними та не залежали від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем дій, що свідчить про відсутність підстав для визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду.

Будь-яких інших причин поважності пропуску строку звернення до суду та відповідних доказів на їх підтвердження позивачем не надано.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Дослідивши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд не вбачає реальних обставин, які фактично унеможливили подачу позовної заяви у встановлені КАС України строки, оскільки останнім жодним чином не підтверджено поважності причин, за яких він не реалізував своє право пред'явлення позову до адміністративного суду вчасно, адже підставами для поновлення строку звернення до суду є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що перебіг процесуального строку для звернення до суду розпочався 01.10.2018 року, однак позивач звернувся до суду 12.11.2018 року, а відтак, із порушенням місячного строку на звернення до суду, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами за яких саме поважних причин було пропущено строк на звернення до суду, а наведені позивачем причини у заяві про поновлення цього строку не є поважними, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 рок).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Pеrez de Rada Cavanilles v. judgment of 28 October 1998).

Крім того, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови". У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов'язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Крім того, суд принагідно зазначає, що Європейським Судом з прав людини неодноразово вказано, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі "ОСОБА_2 проти України" (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (п. 51).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а підстави, вказані ним у заяві про поновлення строків звернення до суду визнані судом не поважними, відтак наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 171, 248, 256 КАС України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський оружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна