Справа № 0440/6740/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Справа № 0440/6740/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Зерновий» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, наказу, рішення та скасування наказу, рішення, -
Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «Зерновий» звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якій просить:
- скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №3724-п від 03.07.2018р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки СОК «Зерновий».
Відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що у позивача відсутні правові підстави для задоволення позову та зазначає, що оскаржуваний Наказ №3724-п від 03.07.2018р. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки СОК «Зерновий» було прийнято відповідно до п.19-1.1 ст.19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1, ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України. Копію вказаного наказу вручено під розписку головному бухгалтеру ОСОБА_2 Отже, податковий орган, видаючи наказ про проведення перевірки, діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України. Таким чином, відповідач зазначає, що перевірка проведена у відповідності до вимог Податкового кодексу України, у звязку з чим, оскаржувані наказ та рішення є правомірними, підстави для їх скасування відсутні. Крім того, зазначає, що позивач посилаючись на протиправність оскаржуваного наказу та порядку проведення перевірки, правом на не допуск службових осіб контролюючого органу не скористався.
14 листопада 2018 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі, підтримуючи обґрунтування зазначені в позовній заяві.
Ухвалою суду від 10.10.2018 року відкрито провадження по справі та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Копію наказу контролюючого органу вручено під розписку головному бухгалтеру СОК «Зерновий» ОСОБА_2 09.07.2018р.
Також в Акті перевірки зазначено, що у період з 01.04.2016 по 30.04.2016 в якому було реалізовано дизельне пальне, СОК «Зерновий» не був зареєстрований платником акцизного податку на пальне.
ОСОБА_3 висновків вказаного Акта, встановлено порушення вимог підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 Податкового кодексу України, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі передбаченим п.117.3 ст.117 ПК України.
Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
ОСОБА_3 п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи..
Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
В силу п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин у т.ч.:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обовязковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Платниками акцизного податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 ПК України з поміж інших є особа - суб'єкт господарювання, яка ввозить підакцизні товари (продукцію) на митну територію України та особа, яка реалізує пальне.
Реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - це будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання (абз.2 пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; пальне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.
Тому, суб'єкт господарської діяльності, який здійснюватиме будь-які операції, визначені пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, є особою, яка реалізує пальне, і відповідно до пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Кодексу є платником акцизного податку.
ОСОБА_3 з пп.212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців, до початку здійснення реалізації пального. Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Отже, особа (платник податку), яка планує здійснювати будь-які операції з пальним на митній території України, які визначені в абз.2 пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 Кодексу, має до початку здійснення таких операцій зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та в подальшому складати акцизні накладні на обсяги реалізації.
Судом встановлено, що позивачем вказаних дій проведено не було.
Вказані обставини позивачем не заперечуються та підтверджуються наступними доказами, наявними в матеріалах справи, які були досліджені судом: 1) відносно СФГ «Воля» - Договір поставки №74 від 22.04.2016р., видаткова накладна №74 від 25.04.2016р., податкова накладна №3 від 25.04.2016р., платіжні доручення №16 від 25.04.2016р., №25 від 28.11.2016р., довіреність №8 від 25.04.2016р., 2) відносно ТОВ «Осіріс» - Договір поставки №75 від 22.04.2016р., видаткова накладна №75 від 25.04.2016р., податкові накладні №№4, 6, платіжні доручення від 22.04.2016р., №47 від 24.11.2016р., довіреність №25/04 від 25.04.2016р.
Таким чином, суд погоджується із висновками відповідача викладеними у Акті перевірки щодо порушення позивачем пп.212.3.4 п.212.3 ст. 212 ПК України.
При цьому суд звертає увагу, як вище було зазначено, позивач не заперечує факт наявності виявленого порушення, проте основною та єдиною підставою протиправності оскаржуваного рішення, вважає про порушення відповідачем порядку проведення перевірки. Разом з тим, суд не приймає до уваги таке твердження позивача виходячи з наступного.
ОСОБА_3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Позивач допустив до перевірки контролюючий орган, тому суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні перевірки (аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 № 826/1205/16 та від 13.03.2018 № 804/113/16).
Таким чином, при винесенні рішення, судом також враховано, що позивач, вважаючи, що оскаржуваний наказ винесено протиправно не скористався своїм правом не допуску перевіряючих до проведення перевірки, у звязку з чим, він є таким, що вичерпав свою дію, у звязку з чим, позовні вимоги в частині його оскарження не підлягають задоволенню.
Пунктом 117.3 ст.117 Податкового кодексу України встановлено, що здійснення суб'єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.
Таким чином, враховуючи, що позивач фактично здійснив операції з реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку, суд приходить до висновку про правомірність застосування до позивача штрафу передбаченого п.117.3 ст.117 Податкового кодексу України.
Крім того, відповідно до п.120-2.2 ст.120-2 Податкового кодексу України, яка передбачає, що відсутність з вини платника акцизного податку реєстрації акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних/розрахунку коригування протягом більш як 120 календарних днів після дати, на яку платник податку зобов'язаний скласти акцизну накладну/розрахунок коригування, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми акцизного податку з відповідних обсягів пального, на які платник податку зобов'язаний скласти таку акцизну накладну/розрахунок коригування.
При цьому, в акті перевірки зазначено та позивачем не спростовано, що він зареєстрований платником акцизного податку з реалізації пального - 09.12.2016р., номер запису в реєстрі - 5083.
Отже, податковим органом правомірно зроблений розрахунок застосованого штрафу у сумі 219030,21грн., що наведений у Додатку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Метою здійснення реєстрації платником акцизного податку є контроль за обігом підакцизного товару - пального, та виявлення об'єкта оподаткування акцизним податком, а тому законодавець визначив, що обов'язковій реєстрації підлягають особи (платники податку) лише за однієї умови - такі особи планують здійснювати операції з реалізації пального, інші ж умови (обставини), зокрема такі як фактичне отримання пального і його фізичний відпуск кінцевим споживачам, тобто рух пального через суб'єкта господарювання, наявність АЗС тощо, не є умовами такої реєстрації, такі обставини мають значення для оподаткування акцизним податком.
Крім того, необхідно зазначити, що з метою посилення контролю за обігом підакцизного товару з 1 березня 2016 року набрали чинності і зміни до Податкового кодексу України внесені Законом України від 24.12.2015 року №909-VII у частині запровадження акцизних накладних при реалізації пального, єдиного реєстру акцизних накладних та системи електронного адміністрування реалізації пального (ст.ст.231, 232 Податкового кодексу України).
Так, зокрема п.213.1 доповнено пп.213.1.12 яким визначено, що об'єктом оподаткування акцизним податком є операції з реалізації будь-яких обсягів пального понад обсяги, що: отримані від інших платників акцизного податку, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних; ввезені (імпортовані) на митну територію України, що засвідчені належно оформленою митною декларацією; вироблені в Україні, реалізація яких є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1 цього пункту, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних.
Таким чином, облік отриманого та витраченого (реалізованого) пального має вестись з метою виявлення об'єкта оподаткування акцизним податком, а саме: обсягів перевищення витраченого (реалізованого) пального над отриманим. При цьому якщо обсяги реалізованого (витраченого) пального не перевищують обсяги отриманого пального від інших платників акцизного податку, за які сплачено акцизний податок, то у платника податків не виникатиме і об'єкта оподаткування відповідно до пп. 213.1.12 п. 213.1 ст. 213 Кодексу.
Проте такий облік можливий лише за умови реєстрації суб'єкта господарювання платником акцизного податку.
Отже враховуючи вищезазначене, оскільки позивач здійснив операції з купівлі-продажу/постачання пального, тому у відповідності до вимог пп.212.3.4 п.212.3 ст.212 Податкового кодексу України він повинен був зареєструватись платником акцизного податку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2018р. від 13.03.2018р. (справа №815/2461/17).
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова