Справа № 1.380.2019.000077
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000077
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови від 11.12.2018 № 087308 про стягнення адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в ході проведення перевірки транспортного засобу марки Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 та під час винесення оскарженої постанови відповідачем було визначено статус позивача як автомобільного перевізника, посилаючись лише на реєстраційні документи транспортного засобу, а дані, які вказані в товарно-транспортній накладній враховані не були. Відповідачем ототожнено власника транспортного засобу з автомобільним перевізником, в той час коли останній немає жодного відношення до вчинення у спірних правовідносинах господарської діяльності щодо перевезення вантажів, або ж діяльності повязаної з особистими потребами. Вважає, що на час проведення перевірки, позивач не здійснював перевезення, а тому не підпадає під статус перевізника, який надає послуги з перевезення вантажу, при цьому доказів про інше, відповідачем надано не було.

Ухвалою суду від 18.01.2019 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 12.02.2019 (вх. № 4880), у якому зазначає, що водій під час перевірки не надав інспекторам договору тимчасового користування транспортного засобі, відмовився від підпису в документах складених за результатами перевірки та не надав жодного зауваження з того приводу, що власник транспортного засобу вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не є перевізником. Звертає увагу, що власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобовязаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобовязаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір або тимчасовий реєстраційний талон). Також, стверджує, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється саме з власників транспортних засобів. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач 11.02.2019 подав відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 4785).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

17.10.2018 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області на підставі направлення на перевірку від 16.10.2018 № 010653 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, місце перевірки вул. С.Будного, м. Тернопіль, марка транспортного засобу Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію СХІ070740, за результатами якої складено акт від 17.10.2018 № 094798.

Перевіркою встановлено порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», наказу Міністерства транспорту та звязку України від 07.06.2010 № 340 "Про затвердження положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів" (далі - Наказ № 340), наказу Міністерства транспорту та звязку України від 24.06.2010 № 385 "Про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті", а саме згідно ТТН від 16.10.2018 № 000216450 надаються послуги перевезення вантажу. У водія відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відсутня індивідуально-контрольна книжка водія, що унеможливлює ведення обліку та перевірку режиму праці та відпочинку водія, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених статтею 48 цього Закону.

11.12.2018 начальником управління Укртрансбезпеки у Львівській області розглянуто справу про порушення законодавства на автомобільний транспорт та прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 087308, якою за порушення ст. 39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 1700,00 грн (відповідальність передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду про її скасування.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567(далі - Порядок № 1567).

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області під час огляду транспортного засобу Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, встановлено порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині надання послуг по перевезенню вантажу без оформлення протоколу перевірки адаптації тахографа до транспортного засобу, індивідуально-контрольної книжки водія чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Згідно з п.п. 25, 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Матеріали справи не містяться підтвердження виконання відповідачем вимог зазначених вище норм, в тому числі підтвердження належного завчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Щодо встановленого порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт"документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340), відповідно до пунктів 1.2, 1.3 якого Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 частини VI Положення № 340, зокрема, визначено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із пунктом 6.3 Положення № 340 до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує ТЗ, що зазначений у пункті 6.1 цього розділу та не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія, згідно додатку 3 Положення.

Наказом Міністерством транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширюється на суб'єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 1.4 Інструкції № 385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Пунктом 3.3 Інструкції № 385, зокрема, передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

Згідно із пунктом 3.5 Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Окрім того, відповідно до пункту 3.6 Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

В акті перевірки від 17.10.2018 № 094798 зазначено, що у водія під час перевірки були відсутні протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відсутня індивідуально-контрольна книжка водія.

Разом з цим, абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначав, шо не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону України "Про автомобільний транспорт").

При цьому, частиною першою статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_2 (користувач) укладено Договір позички транспортного засобу від 21.10.2018, згідно умов якого позичкодавець зобовязується передати користувачеві у безоплатне тимчасове користування спеціалізований вантажний транспортний засіб Renault Magnum 500DXI, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2007, колір білий, номер кузова НОМЕР_2, а користувач зобов'язується повернути майно у тому стані, в якому він його одержав, з урахуванням нормального зносу.

Також суд зазначає, що за визначенням наведеним у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил, є також основним документом на перевезення вантажів.

Так, в акті перевірки від 17.10.2018 міститься посилання на ТТН від 16.10.2018 № 000216450, відправник ТОВ «МКД ТРЕЙД».

До матеріалів справи позивачем долучено ТТН від 16.10.2018 № 000216450, відправником у якій зазначено ТОВ «МКД ТРЕЙД», вантажоодержувачем та замовником - ТОВ «Індіго ресурси».

Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб, якій належить позивачу, на законних підставах передано іншому суб'єкту господарювання та використовується останнім для здійснення власної господарської діяльності.

Натомість, доказів, які б свідчили, що позивач є перевізником та використовував даний автомобіль як суб'єкт господарювання, відповідачем суду надано не було.

З огляду на викладене, позивач не є перевізником, що здійснює перевезення вантажів у розумінні вимог закону, а тому не може відповідати за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що винесена відповідачем постанова від 11.12.2018 № 087308 про стягнення адміністративно-господарського штрафу, є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо строку звернення до адміністративного суду суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21.12.2018 відповідач надіслав на адресу позивача копію оскарженої постанови, яку позивач отримав 27.12.2018.

Зі штампу на позовній заяві вбачаться, що така подана до суду 08.01.2019, тобто з додержанням строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовною вимогою про визнання противною та скасування оскаржної постанови.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Львівській області від 11.12.2018 № 087308 про стягнення адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду

Суддя Костецький Н.В.