Справа № 814/1908/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р.м. ОдесаСправа № 814/1908/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в І інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 08.02.2018 р. м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю: секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року по справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Алеся» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Фермерське господарство «Алеся» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.08.2017 року №№ , , .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 04.08.2017 року № на суму грошового зобов'язання у розмірі 5684955 грн. та 1421238,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 19.06.2017 року по 10.07.2017 року, на підставі направлень від 16.06.2017 року та наказу № 843 від 08.06.2017 року, відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФГ «Алеся» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2014 року по 31.03.2017 року, в тому числі, з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.05.2014 року по 31.03.2017 року, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.04.2014 року по 31.03.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.03.2017 року, за результатами якої складено акт від 17.07.2017 року № 864/14-29-14-01/38094210.

Відповідно до висновків вказаного акту перевіркою встановлено порушення ФГ «Алеся»: п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 188.1 ст. 188, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України та заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 12240 грн. за вересень 2014 року; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України та заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість по спеціальній декларації на суму 5684955 грн. за серпень-жовтень 2016 року; пп. б) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та помилками податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку до органу державної податкової служби; пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України щодо неутримання податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік допущене в результаті заниження загального річного оподатковуваного доходу платників податку в сумі 7623,72 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік в сумі 1143,72 грн.

На підставі наведеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 04.08.2017 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5697195 грн. - за податковим зобов'язанням, 1424298,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн.; № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1143,72 грн. податкового зобов'язання та 285,93 грн. штрафні санкції.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

В апеляційному порядку оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявленого позову та скасування податкового повідомлення - рішення від 04.08.2017 року № на суму грошового зобов'язання у розмірі 5684955 грн. та 1421238,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що угоди, які були укладені між позивачем та ТОВ «Транзит Роадс», ТОВ «Укрекспосервіс», ТОВ «Визант», ТОВ «Лейтон Стайл», ТОВ «Террапродукт», ТОВ «Селф - Актив», спрямовані на реальне настання наслідків, умовлених ними, виконані сторонами в повному обсязі та відповідають положенням цивільного, господарського і податкового законодавства, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Суд першої інстанції вказав, що товар та послуги, який придбавав позивач, притаманний його господарській діяльності та використовувався ним для здійснення господарської діяльності, тому формування позивачем податкового кредиту за результатами господарської діяльності з його контрагентами, зазначеним в акті перевірки, є правомірним.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Як вбачається з акту перевірки та підтверджується наданим відповідачем розрахунком, підставою для виставлення позивачу оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 04.08.2017 року № в частині збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5684955 грн. за серпень-жовтень 2016 року та 1421238,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями з цього податку, що є предметом апеляційного перегляду, стали господарські операції позивача з ТОВ «Транзит Роадс», ТОВ «Укрекспосервіс», ТОВ «Визант», ТОВ «Лейтон Стайл», ТОВ «Террапродукт», ТОВ «Селф - Актив».

При цьому, виставляючи наведене податкове повідомлення - рішення та нараховуючи вказану суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, відповідач послався на вставлені порушення з боку позивача при здійсненні господарських операцій із вказаними контрагентами наступних положень Податкового кодексу України: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 209.2 ст. 209.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктами 198.5, 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, відповідно до вимог пп. 209.1, 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Позитивна різниця між сумою податкових зобов'язань звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду, визначена: а) за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами (крім операцій із зерновими і технічними культурами та операцій з продукцією тваринництва) підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 50 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 50 відсотків; б) за операціями із зерновими і технічними культурами підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 85 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 15 відсотків; в) за операціями з продукцією тваринництва підлягає перерахуванню: до державного бюджету - у розмірі 20 відсотків; на спеціальні рахунки, відкриті сільськогосподарським підприємствам - суб'єктам спеціального режиму оподаткування в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, - у розмірі 80 відсотків.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Водночас, наявність податкової накладної за відсутності здійснення господарської операції позбавляє покупця права на формування податкового кредиту.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в періоді, який перевірявся, позивач уклав з ТОВ «Лейтон Стайл» договір поставки від 09.09.2016 року № 09161, за умовами якого постачальник (ТОВ «Лейтон Стайл») зобов'язується поставити покупцю засоби захисту рослин та іншу хімічну продукцію, а покупець (ФГ «Алеся») зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору (а.с.169-170 т.1).

Виконання умов вказаного договору підтверджується наданими позивачем актами приймання-передачі товару, видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними (а.с.172-262 т.1).

Поряд з цим, як встановлено відповідачем під час перевірки та вбачається з матеріалів справи, 19.09.2016 року та 20.09.2016 року ТОВ «Лейтон Стайл» та ТОВ «Геліос Капітал Груп», ТОВ «Фастком Груп», ТОВ «Абертін», ТОВ «Девіос», ТОВ «Ріелгранд», ТОВ «Адмирал Торг», ТОВ «Платинум Торг» були укладені договори відступлення прав вимог за вказаним договором (а.с.9-29 т.2).

Під час перевірки відповідачем досліджувались повідомлення ТОВ «Геліос Капітал Груп», ТОВ «Фастком Груп», ТОВ «Абертін», ТОВ «Девіос», ТОВ «Ріелгранд», ТОВ «Адмирал Торг», ТОВ «Платинум Торг», адресовані ФГ «Алеся», щодо прав вимог по зобов'язанням за договором від 09.09.2016 року № 09161 (а.с.9-29 т.2).

Також, актом перевірки підтверджується факт проведення позивачем оплати за поставлений товар, з урахуванням угод про відступлення прав вимог, через розрахунковий рахунок позивача.

На підтвердження обліку поставленого товару та проведених операцій щодо поставки цього товару позивачем надані бухгалтерські довідки, картки рахунків позивача, журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.1-8 т.2, 23-54 т.3).

Окрім цього, позивачем також надані договір оренди нежитлових приміщень, додаткову угоду та акт приймання-передачі до цього договору, що підтверджують наявність у ФГ «Алеся» відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару, що придбав позивач (а.с.23-27 т.4).

Крім того, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в періоді, який перевірявся, позивач уклав з ТОВ «Визант» договір поставки від 09.09.2016 року № 09161, за умовами якого постачальник (ТОВ «Визант») зобов'язується поставити покупцю засоби захисту рослин та іншу хімічну продукцію, а покупець (ФГ «Алеся») зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору (а.с.30-32 т.2).

Виконання умов вказаного договору підтверджується наданими позивачем актами приймання-передачі товару, видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними (а.с.33-68 т.2).

Поряд з цим, як встановлено відповідачем під час перевірки та вбачається з матеріалів справи, 22.09.2016 року ТОВ «Визант» та ТОВ «Адмирал Торг» укладений договір відступлення прав вимог за вказаним договором (а.с.70-72 т.2).

Під час перевірки відповідачем досліджувались повідомлення ТОВ «Адмирал Торг», адресовані ФГ «Алеся», щодо прав вимог по зобов'язанням за договором від 09.09.2016 року № 09161 (а.с.70-72 т.2).

Також, актом перевірки підтверджується факт проведення позивачем оплати за поставлений товар, з урахуванням угоди про відступлення прав вимог, через розрахунковий рахунок позивача.

Крім того, на підтвердження обліку поставленого товару та проведених операцій щодо поставки цього товару позивачем надані журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.23-54 т.3).

Позивачем також надані договір оренди нежитлових приміщень, додаткову угоду та акт приймання-передачі до цього договору, що підтверджують наявність у позивача відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару, що придбав позивач (а.с.23-27 т.4).

Окрім наведеного, в ході проведеної перевірки встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем з ТОВ «Укрекспосервіс» був укладений договір поставки № 2609МД від 26.09.2016 року, за умовами якого постачальник (ТОВ «Укрекспосервіс») зобов'язується передати, а покупець (ФГ «Алеся») прийняти у власність - мінеральні добрива (а.с.77-79 т.2).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надані акти приймання-передачі товару, видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні, рахунки на оплату товару (а.с.80-148 т.2)

Факт проведення позивачем оплати за поставлений товар через розрахунковий рахунок позивача підтверджується змістом акту перевірки.

На підтвердження обліку поставленого товару та проведених операцій щодо поставки цього товару позивачем надані журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.23-54 т.3).

Наявність у ФГ «Алеся» відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару підтверджується наданими позивачем договором оренди нежитлових приміщень, додатковою угодою та актом приймання-передачі до цього договору (а.с.23-27 т.4).

Також, у перевіряємий період, ФГ «Алеся» з ТОВ «Укрекспосервіс» був укладений договір купівлі-продажу від 27.09.2016 року № 2709НС, за умовами якого постачальник (ТОВ «Укрекспосервіс») зобов'язується передати у власність покупця (позивач) сільгосппродукцію (а.с.73-75 т.2).

Виконання умов вказаного договору підтверджується наданими позивачем актами приймання-передачі товару, видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними, рахунками на оплату товару (а.с.80-148 т.2), а також факт проведення позивачем оплати за поставлений товар через розрахунковий рахунок позивача підтверджується змістом акту перевірки.

На підтвердження обліку поставленого товару та проведених операцій щодо поставки цього товару позивачем надані журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.23-54 т.3).

Окрім цього, позивачем також надані договір оренди нежитлових приміщень, додаткову угоду та акт приймання-передачі до цього договору, що підтверджують наявність у позивача відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару, що придбав позивач (а.с.23-27 т.4).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в періоді, який перевірявся, позивачем та ТОВ «Террапродукт» був укладений договір купівлі-продажу від 29.09.2016 року № 290916, за умовами якого продавець (ТОВ «Террапродукт») зобов'язується поставити покупцю мінеральні добрива, а покупець (ФГ «Алеся») прийняти та оплатити вказаний товар (а.с.149-150 т.2).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надані акти приймання-передачі товару, видаткові, товарно-транспорті та податкові накладні, рахунки на оплату товару (а.с.151 т.2)

Поряд з цим, як встановлено відповідачем під час перевірки та вбачається з матеріалів справи, 29.09.2016 року, 04.10.2016 року ТОВ «Террапродукт» та ТОВ «Продакт Компані», ТОВ «Таван Транс Плюс» укладені договори відступлення прав вимог за вказаним договором (а.с.190-195 т.2).

Під час перевірки відповідачем досліджувались повідомлення ТОВ «Террапродукт» та ТОВ «Продакт Компані», ТОВ «Таван Транс Плюс», адресовані ФГ «Алеся», щодо прав вимог по зобов'язанням за договором від 29.09.2016 року № 290916 (а.с.190-195 т.2).

Також, актом перевірки підтверджується факт проведення позивачем оплати за поставлений товар, з урахуванням угод про відступлення прав вимог, через розрахунковий рахунок позивача.

На підтвердження обліку поставленого товару та проведених операцій щодо поставки цього товару позивачем надані журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.23-54 т.3), а факт наявності відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару з боку позивача підтверджений наданими договором оренди нежитлових приміщень, додатковою угодою та актом приймання-передачі до цього договору (а.с.23-27 т.4).

В перевіряємий період, позивачем, в тому числі, був укладений договір від 01.10.2016 року № 01/10/16 з ТОВ «Селф - Актив», за умовами якого постачальник зобов'язується у встановлений договором строк передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його (товар - будівельні матеріали) (а.с.196-200 т.2).

Фактичність вказаної операції підтверджується наданими позивачем актами приймання-передачі товару, видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними, рахунками на оплату товару (а.с.201-220 т.2).

Також, відповідач не заперечує факт проведення оплати за поставлені позивачу ТМЦ.

На підтвердження обліку поставленого товару та проведених операцій щодо поставки цього товару позивачем надані журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.23-54 т.3).

Позивачем також надані договір оренди нежитлових приміщень, додаткову угоду та акт приймання-передачі до цього договору, що підтверджують наявність у позивача відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару, що придбав позивач (а.с.23-27 т.4).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідачем, 22.08.2016 року, 23.08.2016 року, 26.09.2016 року між позивачем та ТОВ «Транзит Роадс» були укладені договори поставки №№ 220816пш, 230816яч, 260916кук, за умовами яких постачальник (ТОВ «Транзит Роадс») зобов'язується поставити, а покупець (ФГ «Алеся») прийняти та оплатити с/г продукцію (озима пшениця «Шостопалівка», ячмінь-насіння, кукурудза) (а.с.221-222 т.2, 259-260 т.2).

Виконання умов вказаного договору підтверджується наданими позивачем актами приймання-передачі, видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними, договором на перевезення придбаного товару, рахунками на оплату (а.с.223-258, 261-265 т.2, 1-22 т.3), а також факт проведення позивачем оплати за поставлений товар через розрахунковий рахунок позивача підтверджується змістом акту перевірки.

На підтвердження обліку придбаного товару позивачем надані журнали обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік (а.с.23-54 т.3).

Окрім цього, позивачем надані договір оренди нежитлових приміщень, додаткову угоду та акт приймання-передачі до цього договору, що підтверджують наявність у позивача відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару, що придбав позивач (а.с.23-27 т.4).

Що стосується використання позивачем у власній господарській діяльності придбаних у ТОВ «Транзит Роадс», ТОВ «Укрекспосервіс», ТОВ «Визант», ТОВ «Лейтон Стайл», ТОВ «Террапродукт», ТОВ «Селф - Актив» товарів - сільськогосподарської продукції, мінеральних добрив та іншої хімічної продукції, будівельних матеріалів, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи, що не заперечується відповідачем, основним видом діяльності ФГ «Алеся» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, у власності позивача перебувають землі 2185,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто, укладені позивачем з вказаними контрагентами договори цілком відповідають господарській діяльності позивача. Крім того, на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності, як відповідачу, так і до суду, позивачем надані довідки щодо техніко-економічного процесу вирощування соняшнику та планово-технічного посіву озимових зернових культур.

Тобто, вбачається, що укладені договори між позивачем та його контрагентами повністю узгодженні, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається позивач.

В акті оскаржуваної перевірки відповідачем також вказано про наявність у позивача податкових накладних щодо наведених господарських операцій та включення сум податку на додану вартість за такими податковими накладними до складу податкового кредиту відповідних періодів; відображення їх у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним Додатку 5 податкової декларації.

Посилання відповідача, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, на відсутність у позивача документів, що підтверджують транспортування придбаного товару, облік такого товару та використання у власній господарській діяльності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявними в матеріалах справи та дослідженими судом, зокрема, укладеними договорами, видатковими, товарно-транспортними та податковими накладними, рахунками на оплату товару, бухгалтерськими довідками, картками рахунків позивача, журналами обліку матеріальних цінностей ФГ «Алеся» за 2016 рік, довідками щодо техніко-економічного процесу вирощування соняшнику та планово-технічного посіву озимових зернових культур, витягом з реєстру прав на нерухоме майно щодо перебування у власності позивача землі 2185,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, витягом з ЄДРПОУ, за яким основним видом діяльності ФГ «Алеся» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, договорами оренди нежитлових приміщень щодо наявності у позивача відповідних нежитлових приміщень для зберігання товару, підтверджується, як придбання позивачем товару від ТОВ «Транзит Роадс», ТОВ «Укрекспосервіс», ТОВ «Визант», ТОВ «Лейтон Стайл», ТОВ «Террапродукт», ТОВ «Селф - Актив», так і транспортування цього товару, а також використання такого товару у власній господарській діяльності ФГ «Алеся».

Також, як відображено в акті спірної перевірки та поданій апеляційній скарзі, висновки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стали підставою для виставлення позивачу податкового повідомлення - рішення в частині, що є предметом апеляційного розгляду, ґрунтуються на наведеній в акті перевірки податковій інформації щодо контрагентів позивача - ТОВ «Транзит Роадс», ТОВ «Укрекспосервіс», ТОВ «Визант», ТОВ «Лейтон Стайл», ТОВ «Террапродукт», ТОВ «Селф - Актив».

Однак, колегія суддів вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, посилання в ньому на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, оскільки без визначення в акті перевірки і дослідження договорів позивача з його контрагентами, які, на думку перевіряючих, не відповідають закону, поставок та інших господарських операцій, умов цих договорів, їх виконання з посиланням на первинні документи, такі висновки не ґрунтуються на законодавстві і не можуть бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов'язань.

На думку колегії суддів, такого роду обґрунтування, взагалі не припустимі в офіційних документах суб'єктів владних повноважень, на підставі яких приймаються акти індивідуальної дії, на зразок оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки, по-перше, приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України чітко визначено, що органи державної влади та їх посадові особи можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто, роблячи висновок про допущення будь-яким суб'єктом правовідносин порушення діючого законодавства, орган державної влади зобов'язаний чітко встановити склад такого порушення, зазначивши, в якій саме події воно полягає та якими саме фактичними даними (доказами) це підтверджується, та жодним чином не викладати припущення щодо порушення законодавства за відсутності належних доказів на підтвердження їх вчинення. По-друге, суб'єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги вказану податкову інформацію щодо господарської діяльності контрагентів позивача, контрагентів його контрагентів, оскільки Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов'язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов'язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов'язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, як на підставу для виставлення позивачу податкового повідомлення - рішення в частині, що є предметом апеляційного розгляду, на відсутність придбаного позивачем товару на першій ланці його постачання, оскільки такі доводи відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами з боку відповідача під час судового розгляду справи.

Також, колегія суддів зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об'єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цими суб'єктами господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цими контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач та його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а також відображено в акті оскаржуваної перевірки.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та зв'язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару від своїх контрагентів за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В свою чергу, в акті перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичності поставки товару від контрагентів позивача за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є предметом апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Більш того, припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи надану позивачем первинно-бухгалтерську документацію щодо операцій з його контрагентами, з огляду на те, що усі доводи відповідача, що наведені ним в акті оскаржуваної перевірки та поданій апеляційній скарзі, в обґрунтування правомірності винесення податкового повідомлення - рішення та відповідно в обґрунтування висновків про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за перевіряємий період спростовані матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявленого позову та скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення на суму грошового зобов'язання у розмірі 5684955 грн. та 1421238,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки акту перевірки позивача. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом апеляційної інстанції усім наведеним висновкам надано оцінку.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 22.02.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька