Справа № 420/954/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/954/19
УХВАЛА

21 лютого 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІВА» про забезпечення його позову до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 07.02.2019 № 857 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІВА».

До позову додана заява, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу ГУ ДФС в Одеській області від 07.02.2019 № 857 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІВА».

В обґрунтування заяви зазначено, що згідно оскаржуваного наказу документальна планова виїзна перевірка має бути розпочата 25.02.2019. У випадку недопуску перевіряючих до перевірки, ГУ ДФС в Одеській області буде прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна позивача за недопуск до перевірки, що спричинить блокування фінансово-господарської діяльності Товариства. Також проведення перевірки призведе до донарахування значних сум податкових зобов’язань. В цілому, у разі проведення відповідачем перевірки захист прав позивача стане неможливим, так як мета проведення перевірки буде досягнута, у зв’язку із чим невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Дослідивши матеріали справи в частині заявленої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень.

З аналізу ст. 150 КАС України можна зробити висновок, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов’язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись зокрема у тому, що заява не є надуманою, спір поміж сторонами існує, існує також дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідачів, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, даним про особу та характер дій відповідачів, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідачів, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідачів. Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов’язкові сторін.

Відповідно до п.77.6 ст.77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Згідно з п.81.2 ст.81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Таким чином, податковим законодавством передбачено можливість платника податків не допускати посадових осіб до проведення перевірки, а також оскаржувати відповідні накази про призначення перевірок.

Позивачем оскаржується наказ про призначення відносно нього перевірки, отже предмет даного спору становить законність призначення перевірки відносно позивача і на момент вирішення порушеного позивачем питання щодо вжиття заходів забезпечення позову судом встановлено, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІВА» має намір скористатися наданим йому правом недопуску посадових осіб до проведення перевірки. Таким чином, дія оскаржуваного акту індивідуальної дії щодо призначення перевірки буде вичерпана заходами по його реалізації – з боку посадових осіб, з одночасним недопуском платником податків посадових осіб до перевірки – з іншого. Відтак, наслідком розгляду такого спору будуть передбачені податковим законодавством підстави для реагування податкового органу на недопуск до проведення перевірки, а не подальша реалізації спірного наказу, термін дії якого буде вичерпано.

В разі ж задоволення такого позову, будь-які дії контролюючого органу, вчинені на виконання неправомірного наказу будуть зневільовані судовим рішенням, а тому не матимуть юридично визначених наслідків.

При цьому суд звертає увагу позивача, що незгода платника податків із рішеннями податкових органів щодо застосування спеціальних заходів, наведених у статті 283 КАС України, може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом, а й встановленою судом наявністю спору також із змісту заперечень платника податків, стосовно якого внесено подання. Зокрема, платник податків може заперечувати законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту.

Аналогічна правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України «Про особливості провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби» № 149/11/13-11 від 02.02.2011, яка на час виникнення спірних правовідносин не зазнала змін.

У свою чергу, правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, а саме якщо платник податків заперечує не лише проти накладення адміністративного арешту, а й проти законності видання наказу на проведення перевірки взагалі, - унеможливлює розгляд заяви в порядку розгляду окремої категорії термінових справ відповідно до 283 КАС України. При цьому наявність в провадженні суду справи щодо оскарження наказу про призначення перевірки є підставою для зупинення провадження по справі за позовом податкового органу про підтвердження обґрунтованість адміністративного арешту майна. Отже побоювання позивача щодо блокування його діяльності внаслідок винесення керівником податкового органу рішенням про застування адміністративного арешту майна платника податків є передчасними.

Таким чином, забезпечення такого позову в заявлений позивачем спосіб не відповідає завданню адміністративного судочинства, оскільки не усуває ускладнень виконання рішення суду по суті спору, загрози його невиконання чи перешкоди у такому виконанні, рівно як і не сприяє ефективному захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, забезпечивши позов шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті, оскільки завчасно надасть оцінку правомірності та законності оскаржуваному наказу від 07.02.2019 № 857 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІВА», який буде предметом спору, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову та завданню адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача.

Керуючись ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІВА» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п’ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П’ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк