Справа № 826/2894/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2894/18 Суддя першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 25 травня 2017 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації призначити допомогу при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснити виплату призначеної допомоги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_3 було правомірно відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини з підстави у зв'язку з виявленням недостовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відзив на апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від позивача не надходив.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25 листопада 2016 року.

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07 грудня 2016 року № та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: АДРЕСА_1

Із наданих сторонами документів вбачається, що 08 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Представниками відповідача було здійснено вихід за фактичним місцем проживання позивача та встановлено, що вона не проживає за адресою, зазначеною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв'язку з цим було вирішено не призначати ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини.

ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо причин невиплати їй зазначеної допомоги.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 січня 2018 року № 105/74/С-12/16-984 повідомило позивача при причини, з яких допомогу при народженні дитини не було призначено за її заявою від 08 грудня 2016 року та додатково роз'яснено, що вказана допомога призначається за умови звернення за її призначенням не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Додатково позивача повідомлено про підготовку пакета документів для вирішення питання про скасування дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07 грудня 2016 року № та .

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовив позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини з підстав, не передбачених законом..

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (Закон вживається у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_3 за призначенням допомоги при народженні дитини - 08 грудня 2016 року).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Умови призначення допомоги при народженні дитини визначені у ст. 11 вказаного Закону, яка передбачає, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Також вказана норма права визначає умови припинення виплати допомоги при народженні дитини, до яких належать: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Колегія суддів враховує, що ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», яка визначає підстави для припинення виплати допомоги при народженні дитини, містила також абзац, згідно якого виплата допомоги припиняється у разі виникнення інших обставин.

Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 абз. 7 ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється «у разі виникнення інших обставин» був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зазначене рішення обґрунтоване тим, що законодавець передбачив таку підставу для припинення виплати допомоги при народженні дитини, як «виникнення інших обставин», не закріпивши критеріїв їх визначення. Таким чином, Законом встановлено дискрецію органів державної влади у вирішенні питання про припинення виплати вказаної допомоги, проте чітко не визначено її меж. Конституційний Суд України дійшов висновку, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини. Законодавче врегулювання підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, передбачене в абзаці сьомому частини дев'ятої статті 11 Закону, свідчить про недотримання принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, гарантованого частиною першою статті 8 Основного Закону України.

Дослідивши лист Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 січня 2018 року № 105/74/С-12/16-984, колегія суддів встановила, що ОСОБА_3 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини за заявою від 08 грудня 2016 року та відмовлено в поновленні порушеного права 18 січня 2018 року з посиланням на обставини, які не передбачені Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» як підстава для припинення виплати відповідної допомоги.

Натомість відповідач, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилається на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі Порядок), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 7 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 12 Порядку за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Положеннями п. 13 Порядку передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Таким чином п. 13 Порядку встановлює додаткову підставу для відмови в призначенні допомоги при народженні дитини, яка не передбачена ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Джерела права, які застосовуються судом, визначені у ст. 7 КАС України, яка, зокрема, передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Судом встановлено невідповідність п. 13 Порядку правовому акту, який має вищу юридичну силу - ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про незаконність відмови відповідача у призначенні ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини з підстави, передбаченої п. 13 Порядку.

Під час розгляду даної справи колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, що зроблені під час вирішення зразкової справи № 805/402/18 у подібних правовідносинах. У межах вказаної справи досліджувалося питання про правомірність розпорядження територіального органу Пенсійного фонду України про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі з підстав, визначених Порядком, проте не передбачених спеціальним законом - Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У постанові Верховного Суду від 13 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 зазначено, що ураховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

В даному випадку ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» також передбачає, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Натомість Кабінетом Міністрів України встановлюються виключно порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є законними, обґрунтованими та було правильно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, які ґрунтуються виключно на нормах Порядку, не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 25 жовтня 2018 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк