Справа № 194/156/19
Суддя: Корягін В. О.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 194/156/19
Номер провадження № 2-а/194/4/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді - Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання - Шеймухової А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Тернівки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до посадової особи інспектора СРПП-1 Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до посадової особи інспектора СРПП-1 Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 Зазначив, що 20 січня 2019 рокуінспектором сектора реагування патрульної поліції Тернівського ВП ПВП у Дніпропетровській області старшим сержантом ОСОБА_2 було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 115697 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що він 20 січня 2019 року о 12-00 год. в м. Тернівка по вул. Пушкіна, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не предявив посвідчення водія відповідної категорії.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки інспектор Курячий М.М. його не зупиняв по вул. Пушкіна в м. Тернівка, як зазначено в постанові, а зайшов до нього в магазин, де він здійснював свою підприємницьку діяльність за адресою: Дніпропетровська область м. Тернівка вул. Харківська буд. 26 та вимагав предявити водійське посвідчення відповідної категорії. Він відмовився предявляти водійське посвідчення, оскільки інспектор його не зупиняв, він не був за кермом автомобіля, а знаходився за прилавком магазину. Крім того, в постанові не зазначено модель транспортного засобу, яким він нібито керував, не зазначено правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, не вказано яким пристроєм відповідачем здійснено фото або відеозапис. Також, в постанові зазначено, що був складений протокол, але копію протоколу йому відповідач не надав. Постанова була складена не за місцем вчинення правопорушення, а за місцем його роботи. Просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №115697 від 20 січня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що відповідач його не зупиняв по вул. Пушкіна в м. Тернівка, як зазначено в постанові, а зайшов до нього в магазин і там став вимагати показати водійське посвідчення. Тобто, постанова була складена не за місцем вчинення правопорушення, а за місцем його роботи, а також зазначено не точний час. Протокол про адміністративне правопорушення не складався, з правами його не ознайомлювали. Його автомобіль стояв не біля магазину, а стоянка розташована навпроти магазину. Будь-якої іншої постанови в той день відносно нього не виносилося відповідачем.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки 20 січня 2019 року ОСОБА_1 близько 11-00 год. заїхав на забороняючий знак, розташований по вул. Пушкіна в м. Тернівка, поставив автомобіль біля магазину та зайшов у магазин. Тобто, він здійснив зупинку в невстановленому місці. Він йому розяснив права за ст. 268 КУпАП та Конституції України та попросив надати посвідчення водія, на що ОСОБА_1 відмовився, тоді було складено постанову. Правопорушення було скоєно коли ОСОБА_1 заїхав на заборонений знак, фактичне місце складання постанови зазначено у постанові.

Суд вислухавши позивача, відповідача, оглянувши відеозапис, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 62 Конституції України ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В пункті 2 розділу ІІІ наказу №1395 від 07 листопада 2015 року затвердженого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 КпАП України, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

У відповідності до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частиною першою другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що у випадку вчинення особами адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається та уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Отже, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд вважає необґрунтованими, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч.4 ст. 258 КУпАП - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Отже, відповідач мав право винести постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, згідно ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно принципу законності накладення адміністративного стягнення, підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходів адміністративного стягнення є протиправність діяння (стягнення може бути накладено тільки тоді, коли в діянні особи встановлений склад правопорушення), а також протиправні діяння особи ознак правопорушення, передбачених конкретною правовою нормою, і кваліфікація цих діянь за відповідною статтею).

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні було переглянуто Диск CD-R з відеозаписом камер вуличного та внутрішнього спостереження, наданий позивачем до позовної заяви, з якого вбачається, що відповідач з позивачем спілкувалися саме в магазині, та саме в магазині було складено постанову про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

Як вбачається з Витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 проводить господарську діяльність за адресою: Дніпропетровська область м. Тернівка вул. Харківська буд. 26, тоді як в постанові про адміністративне правопорушення зазначено місце складання протоколу м. Тернівка вул. Пушкіна.

В той же час в постанові про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 115697 від 20 січня 2019 року ОСОБА_1 зазначив, що з даним правопорушенням не згоден.

Натомість, будучи усвідомленим про невизнання ОСОБА_1 своєї вини у інкримінованому йому правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем в постанові про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 115697 від 20 січня 2019 року не зазначено жодних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також не надано до суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, як-то відеозапису чи пояснень свідків. Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення інспектором патрульної поліції зафіксовано лише візуально під час здійснення контролю за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР України, а тому вказаний спосіб не є належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, а відтак не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді. Окрім того, суд приходить до висновку, що в оскаржуваній постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є суперечності щодо місця та часу вчинення правопорушення і місця винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. А також, судом враховано ті обставини, що відповідачем не надано суду доказів, а саме підстав для надання позивачем відповідачу посвідчення водія, оскільки в жодному документі наданому суду не зафіксовано обставин на які посилається відповідач про те, що ОСОБА_1 заїхав на заборонений знак.

Крім того, суд критично ставиться до посилань позивача стосовно того, що в постанові не зазначено модель транспортного засобу, яким він нібито керував, не зазначено правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження, оскільки в самій постанові зазначено транспортний засіб, а на зворотному боці постанови зазначені правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження, розяснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведених обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України не доведена, прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, відповідно постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №115697 від 20 січня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання постанови про адміністративне правопорушення протиправною слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП відповідач має повноваження щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції, а згідно до ч. 3 ст. 286 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, суд позбавлений можливості визнавати постанову про адміністративне правопорушення протиправною.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 139, 242-246, 286, 295 КАС України, ст.ст. 122 ч 2, 213, 222, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 278, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до посадової особи інспектора СРПП-1 Тернівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО18 №115697 від 20 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП- закрити.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання постанови про адміністративне правопорушення протиправною - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, у відповідності до ст.ст. 286, 297 та пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення проголошено 25 лютого 2019 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін