Справа № 820/4565/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 р.Справа № 820/4565/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту реєстрації Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бабаєв А.І.) від 03.10.2018 року (повний текст рішення складено 16.10.2018 р.) по справі № 820/4565/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., звернувся до суду із адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.12.2017 року за № 38782018, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2;

- зобов'язати Департамент реєстрації Харківської міської ради провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 81,6 кв.м., житловою площею - 45,4 кв.м, за АТ "Дельта Банк", внести відповідний запис до Державного реєстру прав та надати Витяг із Державного реєстру.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, на думку позивача, є протиправним.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.12.2017 року за № 38782018, яке було прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2

Зобов'язано Департамент реєстрації Харківської міської ради повторно розглянути заяву за реєстраційним номером 24864628 прийняту 26.10.2017 року про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 81,6 кв.м., житловою площею - 45,4 кв.м, за ПАТ "Дельта Банк", з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Департаменту реєстрації Харківської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, Департаментом реєстрації Харківської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що рішенням державного реєстратора було зупинено розгляд заяви та запропоновано позивачу, на виконання вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» надати документи, що підтверджують реалізацію предмета іпотеки згідно законодавству України, документально підтвердити, що іпотекодержатель (кредитор) не отримав задоволення вимог на підставі договору іпотеки за рахунок квартири. Оскільки позивачем вказані вимоги виконано не було, державним реєстратором правомірно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації права власності на вказаний вище об'єкт нерухомого майна.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

На адресу суду надійшло клопотання представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради Тарасової С.В. про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника в щорічній відпустці. Разом з тим, враховуючи, що жодного доказу на підтвердження вказаних обставин надано не було, а також приймаючи до уваги, що Департамент реєстрації Харківської міської ради не позбавлений можливості направити у судове засідання іншого представника, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, визначених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, та як наслідок, відсутність правових підстав для перенесення розгляду справи.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2015 року по справі №638/13994/15-ц позовну заяву ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк" задоволено. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним поговором у розмірі 2566561,19 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 2063677,69 грн.; сума заборгованості за відсотками 336797,88 грн.; пеня - 156484,35 грн.; сума за сдавкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 4396,36 грн.; сума за ставкою 3% від построченої заборгованості по відсотках - 5204,91 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 81,6, жилою площею 45,4 кв.м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10 вересня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофеевою О.В. в реєстрі за №1405 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10 вересня 2008 року під номером № 3126068 (що підтверджується виданим ПН ХМНО Тимофеевою О.В. витягом з Державного реєстру правочинів за №6486897 від 10 вересня 2008 року, номер правочину 3126068), шляхом визнання права власності на нього за ПАТ "Дельта банк" ().

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року по справі №638/13994/15-ц виправлено описку в заочному рішенні Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.12.2015 по цивільній справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк", а саме: помилково зазначену адресу предмета іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 замінено вірною АДРЕСА_1.

26.10.2017 року представник АТ "Дельта Банк" звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо державної реєстрації вищенаведеного об'єкту нерухомості (реєстраційний номер заяви 24864628), що підтверджується карткою прийому заяви №101613558.

До вказаної заяви позивачем додано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2015 року та ухвалу суду від 21.08.2017 року по справі № 638/13994/15-ц.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 37870663 від 31.10.2017 року. Підставою для зупинення було те, що державний реєстратор встановив відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 зі змінами та доповненнями.

Позивачем направлено до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 лист від 06.12.2017 року, в якому зазначено, що відповідно до опису прийняття документів №101613558 представник АТ "Дельта Банк" ОСОБА_6 разом із заявою про державну реєстрацію права власності подав наступні документи: рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15.12.2015 р. справа №638/13994/15-ц; ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.07.2017 р.. справа №638/13994/15-ц; документ, що посвідчує особу (паспорт) та картку платника податків: платіжне доручення про сплату адміністративного збору; довіреність. Також зазначено, що рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є безпідставним. Крім того вказано, що АТ "Дельта Банк" наполягає на поновленні розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень по заставному майну, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 81,6 кв.м.. жилою площею 45,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для проведення державної реєстрації за АТ "Дельта Банк".

18.12.2017 року державним реєстратором на нерухоме майно ОСОБА_2 було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 38782018, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_1, за суб'єктом: ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", податковий номер/серія, номер паспорта 34047020. В якості підстав для винесення такого рішення зазначено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно положень ч.ч. 1-2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена правова позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у справах №802/1792/17-а (постанова від 21.03.2018 р.) та №820/4146/17 (постанова від 20.06.2018 р.), а також Верховного Суду у складі колегія суддів Касаційного адміністративного суду у справі №804/663/16 (постанова від 24.01.2019 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням встановленого, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність ознак публічно-правового спору, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Враховуючи встановлені обставини у справі та допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року по справі №820/4565/18 підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 319, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту реєстрації Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року по справі №820/4565/18 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 25.02.2019 року