Справа № 480/408/19
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2019 р. Справа № 480/408/19
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Суми в порядку письмового провадження адміністративну справу №480/408/19 за позовом ОСОБА_2 до Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові у здійсненні нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді;
- зобовязати відповідача призначити (визначити) позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 27 років, починаючи з 01.12.2018.
Свої вимоги мотивує тим, що йому призначено довічне грошове утриманні судді в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з 23 повних років стажу на посаді судді. 14.12.2018 позивач звернувся до Південного ОУПФ із заявою про перерахунок з 86% до 90% щомісячного грошового довічного утримання від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, врахувавши при цьому до його стажу половину часу навчання у Харківському юридичному інституті на денній формі та проходження військової служби. Однак, листом від 29.12.2018 відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до стажу половину часу навчання у Харківському юридичному інституті на денній формі та проходження військової служби, посилаючись на втрату відповідним положенням, яке надавало право на врахування такого періоду, чинності.
На переконання позивача відповідач протиправно відмовив у перерахунку його довічного грошового утримання у розмірі 90%.
Ухвалою суду від 05.02.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому проти його задоволення заперечив, зазначаючи, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці був визначений позивачу у відповідності до вимог ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, відповідно до якої половина періоду навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.06.1986 та час перебування на строковій військовій службі не враховується до стажу роботи на посаді судді. Тому зарахування вказаних періодів до стажу роботи позивача, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання є безпідставним (а.с.33-34).
У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений (а.с.32). 20.02.2019 позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.37).
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений (а.с.31), про причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Таким чином, враховуючи наведені обставини, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 05.10.2016 №2771/0/15-18 відрахований зі штату Тростянець кого райсуду із займаної посади судді (а.с.25).
З 16.10.2016 позивач перебуває на обліку у Південному ОУПФУ та отримує довічне грошове утримання у розмірі 86%. Страховий стаж становить 40 років 7 місяців 17 днів, з них 23 роки 5 місяців 2 дні стаж судді.
14.12.2018 позивач звернувся до Південного об'єднаного управління ПФУ Сумської області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.26).
Листом №Ш-98 від 29.12.2018 Південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило позивача, що довічне грошове утримання у розмірі 86% призначено йому виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 років 5 місяців 2 дні. При цьому зазначено, що до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, не зараховано: проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії, період навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського, період роботи на посаді стажера адвоката ОСОБА_1 облкомісії адвокатів, оскільки такі періоди роботи підлягають зарахуванню відповідно до законодавства, яке станом на день звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці втратило чинність (а.с.27).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На момент звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.
Відповідно до пункту 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
За правилами частини першої статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, що діяла станом на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно з частиною першою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів".
Частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів", який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Як визначено абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
За змістом пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем під час визначення стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не зараховано строк військової служби з 11.11.1975 до 09.11.1977 та половина строку денної форми навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 до 01.07.1986 (а.с.18,20).
Суд погоджується з доводами позивача щодо неперерахуванні органом Пенсійного фонду тривалості стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до пункту 8 частини п'ятої, частини шостої статті 48 Закону №1402VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Частиною першою статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІ (набрав чинності 29 березня 2015 року), яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.
Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов'язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу, оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності.
Таким чином, позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, із урахуванням до стажу його роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищому навчальному закладі, а відповідач протиправно відмовив ОСОБА_2 у здійсненні нарахування та виплаті такого утримання.
Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії проводиться з першого числа місяця, у якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву подано ним до 15 числа включно даного місяця.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 звернувся до Південного ОУПФУ із заявою про перерахунок щомісячного грошового довічного утримання як судді у відставці у розмірі 90% замість 86% 14.12.2018 (а.с.26).
Отже, перерахунок пенсії позивача має бути здійснено починаючи з 01.12.2018 року.
Враховуючи викладене, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 27 років, починаючи з 01.12.2018.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови у здійсненні нарахування та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді, а також щодо неврахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 23 років 5 місяці 2 дні, також календарного періоду проходження строкової військової служби та половини періоду навчання за денною формою в юридичному інституті.
За викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, які полягають у відмові здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 як судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати судді.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець