Справа № 607/20204/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/482/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (головуючий суддя - Грицак Р.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі 03 грудня 2018 року, повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року, у справі №607/20204/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2018 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, просила скасувати постанову серії ЕАБ №602865 від 16 вересня 2018 року поліцейського капрала поліції 3 роти 1 батальйону УПП у Львівській області Войтовича Д.О. у адміністративній справі про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а справу закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду фото та відеоматеріалів, які б підтверджували обставини викладені у постанові, а з оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалів, які долучені відповідачем до відзиву вбачається, що такими сам факт правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_3 не зафіксовано. Суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова винесена без повного з'ясування обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що факт невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 2.2 особисто спостерігав поліцейський, рухаючись на службовому авто і одразу ж виконав розворот, почав слідувати за автомобілем позивача, що підтверджується відеоматеріалами з автореєстратора. Скаржник вказує, що суд першої інстанції неналежно оцінив наявні в справі докази, як наслідок ухвалив рішення, зміст якого не відповідає фактичним обставинам, а тому таке підлягає скасуванню.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 16 вересня 2018 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Войтович Д.О. винесена постанова серії ЕАБ №602865 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_3 16.09.2018 о 23 год 47 хв керуючи транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SLK 280», державний номерний знак НОМЕР_1 в м.Львові по вул.Зеленій, 285 не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушила п.8.4 Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Прийнято рішення застосувати до ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штраф у розмірі 255 грн.

Вважаючи вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов'язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, до знаків пріоритету належить знак «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Підпунктом «б» пункту 8.4 правил дорожнього руху закріплено, що знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст.280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №602865 від 16.09.2018 (а.с.6) позивач від підпису відмовився.

При перегляді диску з відеофіксацією, здійсненою працівниками відповідача з відеореєстратора та нагрудної бодікамери, який долучено до матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

На відеофайлі « 1.mp4» тривалістю 01:30 хв. зафіксовано рух автомобіля поліції у темну пору доби, а також зустрічний рух автомобілів, однак за поганого освітлення встановити на зафіксованій ділянці дороги зустрічний рух саме автомобіля позивача, номерні знаки такого, дорожню обстановку, а також вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке ставиться позивачу у вину, не вдається можливим. Звук при перегляді не відтворюється.

На відеофайлі « 2.mov» тривалістю 01:30 хв. відеозапис розпочинається лише після зупинки транспортного засобу позивача, зафіксовано незгоду позивача з оголошеним порушенням Правил дорожнього руху та не визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, доказів на підтвердження «проїзду без зупинки заборонено», відповідачем не подано.

Покликання скаржника на те, що патрульний особисто бачив факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки письмові пояснення патрульного в матеріалах справи відсутні, такий не викликався судом першої інстанції як свідок для дачі показань у справі і не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. До того ж заявлене не підтверджено долученими до матеріалів справи відеозаписами.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП та не спростовано позицію позивач.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова серії ЕАВ №602865 від 16.09.2018 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення відповідачем постанова серії ЕАВ №602865 від 16.09.2018 та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2018 року у справі №607/20204/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.02.2019