Справа № 2040/5353/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 р.Справа № 2040/5353/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Черепахи С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків) від 10.10.2018 року (повний текст рішення складений 22.10.18 року) по справі № 2040/5353/18

за позовом ОСОБА_3

до Заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Оганісяна Разміка Саркісовича

третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Оганісян Разміка Саркісовича щодо надання неповної та необґрунтованої відповіді ОСОБА_3 на скаргу на незаконні дії працівника патрульної поліції від 15.12.2017 р.; зобов'язати відповідача надати повну та обґрунтовану відповідь позивачу на скаргу про незаконні дії працівника патрульної поліції від 15.12.2017 р.; зобов'язати відповідача провести службове розслідування стосовно відповідності займаній посаді та професійної придатності інспектора роти №6 батальйону №3 лейтенанта поліції ОСОБА_5

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року по справі № 2040/5353/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзив на неї та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.09.2016 р. відносно ОСОБА_3 інспектором роти №6 батальйону №3 УПП м. Харкова лейтенантом поліції ОСОБА_5 винесено постанову серії ДР №129765 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП у розмірі 225,00 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2016 р. (справа №639/7413/16-а) адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення серії ДР №129765 від 20.09.2016 р., складену інспектором роти №6 батальйону №3 УПП м. Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_5 (а.с.14-17).

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до В.о. начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ніколаєва О.М. зі скаргою від 15.12.2017 р., та просив повідомити:

чи проводилась за вказаним фактом службова перевірка, чи були притягнуті до відповідальності винні особи?;

в разі не проведення службової перевірки, провести службову перевірку, щодо інспектора роти №6 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_5, який виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серія ДР № 129765 від 20.09.2016 р.;

притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5 за порушення Закону України "Про Національну поліцію", Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обов'язків;

відповідно до ч. 1 абз. 4 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" подану скаргу розглянути за участі скаржника або участю його представника;

розглянути скаргу у термін, встановлений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян";

проінформувати про прийняте рішення негайно після його прийняття, а у випадку подовження строку розгляду - повідомити про це. (а.с.10-11).

Зазначена скарга надійшла до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції 18.12.2017 р. за вх.№П-2220, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. (а.с.116).

За результатом розгляду вказаного вище звернення, заступником начальника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Оганісян Р.С. на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян" листом від 29.01.2018 р. за вих. №П-2220/41/14/02-2018 повідомлено позивача, що розглядом не встановлено будь-яких фактичних даних, які б об'єктивно свідчили на користь наявності законних підстав для ствердження задоволення окремих вимог скаржника звернення, у зв'язку з чим його було визнано закінченим, наведені заявником вимоги - такими, які лише частково підлягають задоволенню, а саме ті що викладені в п.п. 1, 2, 4, 5, 6 обґрунтованими і такими які підлягають задоволенню, а вимога зазначена в п. 3 - безпідставною і такою, яка не підлягає задоволенню (а.с.12-13).

Вважаючи таку відповідь відповідача неповною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено право громадян України звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про звернення громадян", до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян).

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) ( ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Згідно із ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу, що у скаргах на незаконні дії працівника поліції позивач просив Начальника УПП в Харківській області надати відповідь на 6 запитань. Однак, у відповіді на скарги відповідач не надав чіткої та обґрунтованої відповіді на кожне поставлене позивачем запитання, що і стало підставою для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав позивача.

Так, апелянт зазначив, що у позовній заяві щодо необґрунтованості наданої відповіді позивач вказував, що при наданні відповіді відповідач жодним чином не врахував ті підстави, про які позивач зазначав у своїй скарзі, а саме те, що позивач просив провести службову перевірку (розслідування) з підстав неналежного виконання службових обов'язків інспектором поліції, а також порушення вимог нормативних актів під час виконання службових обов'язків. Однак, підставою для відмови у задоволенні скарги, відповідач зазначив лише про відсутність окремої ухвали суду (що є лише однією із підстав для проведення службового розслідування). У листі від 29.01.2018 р. відповідач жодним чином не зазначив, чому не було задоволено вимоги про проведення службової перевірки (розслідування) саме з підстави неналежного виконання інспектором поліції службових обов'язків та порушення вимог чинних нормативних актів при виконанні службових обов'язків.

Також апелянт зазначив, що у своїй скарзі він просив провести службову перевірку притягнути до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог законів України, Наказів МВС, та Конституції України саме на підставі пп. 2.2.1 п. 2.2 Порядку про проведення службового розслідування, однак, заступник начальника УПП в Харківській області ст. лейтенант поліції Оганісян Р.С. не звернув увагу на ті нормативні акти на які посилався ОСОБА_3 та безпідставно застосував зовсім інші положення відповідного пункту. Тобто, заступником начальника УПП в Харківській області при розгляді скарги не було застосовану ту норму права, яка підлягала застосуванню.

З приводу вказаних вище доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що листом від 15.01.2018 р. за вих. №П-2220,Б-2221/41/14/02-2018 Департаментом патрульної поліції УПП в Харківській області повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду звернення. Розгляд скарги здійснювався за участю представника позивача. Звернення позивача було розглянуто 29.01.2018 року, тобто відповідь надана з додержанням строку розгляду скарг, визначених Законом України «Про звернення громадян».

У відповіді, наданій позивачу, було зазначено, що пункти 1,2,4,5,6 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а пункт 3 є безпідставним і задоволенню не підлягає. Крім того, позивача повідомлено, що підстави для притягнення поліцейського до відповідальності відсутні. В свою чергу, у п. 3 скарги позивач просив притягнути до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти №6 батальйону №3 лейтенанта поліції ОСОБА_5 за порушення Закону України "Про Національну поліцію", Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обов'язків.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.1. Інструкції про проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України № 230 від 12.03.2013 р. (в подальшому - Інструкція) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з п.п. 2.2.1 п. 2.2. Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Пунктом 2.5 Інструкції передбачено, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, питання щодо необхідності проведення службового розслідування є дискреційними повноваженнями Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції є за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень), а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження цього органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В листі від 29.01.2018 р. за вих. № П-2220/41/14/02-2018 відповідач по справі повідомив ОСОБА_3, що розглядом його звернення не встановлено будь-яких фактичних даних, які б об'єктивно свідчили на користь наявності законних підстав для задоволення, зокрема п. 3, який стосувався притягнення до адміністративної та дисциплінарної відповідальності інспектора роти № 6 батальйону № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_5 за порушення Закону України "Про Національну поліцію", Наказів МВС та Конституції України при виконані своїх службових обов'язків.

Наявність підстав для проведення службового розслідування позивач по справі пов'язував виключно з тим, що інспектором роти № 6 батальйону № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_5 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №129765 від 20.09.2016 р., яка в подальшому була скасована постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2016 р. (справа №639/7413/16-а).

Вказане рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем (інспектором поліції ОСОБА_8.) порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані. Наведене свідчить про те, що наслідком порушення інспектором вимог чинного законодавства стало скасування його рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. В той же час, ця обставина не може слугувати безумовною підставою для проведення щодо цієї посадової особи службового розслідування та мати наслідком притягнення цієї особи до адміністративної та дисциплінарної відповідальності, оскільки службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником виключно у разі невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Права ОСОБА_3 фактично були поновлені Жовтневим районним судом м. Харкова рішенням від 10.11.2016 р. (справа №639/7413/16-а), шляхом скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а в ході розгляду звернення позивача від 15.12.2017 р., з урахуванням вказаних у ньому доводів, відповідачем підстав для проведення службового розслідування та притягнення інспектора роти № 6 батальйону № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_5 до дисциплінарної та адміністративної відповідальності не встановлено.

При цьому, до дисциплінарної відповідальності поліцейського може бути притягнуто за порушення службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов'язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Встановлення цих обставини відбувається за наслідками проведення службового розслідування, крім випадків надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення (п. 5 ст. 14 Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України".

Враховуючи те, що службове розслідування стосовно інспектора роти № 6 батальйону № 3 лейтенанта поліції ОСОБА_5 не проводилося та до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, відповідачем правомірно вказано про те, що п. 3 звернення (скарги на незаконні дії працівника патрульної поліції) позивача є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

При цьому, судом першої інстанції правомірно зазначено, що зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Щодо посилань апелянта на те, що у відповіді зазначалось про задоволення п. 2, колегія суддів зазначити, що вказане питання дослівно звучало; «В разі не проведення службової перевipки, провести службову перевірку щодо інспектора роти № 6 батальйону № З УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_8, який виніс незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення серія АР № 901851 від 04.12.2016».

Проведення службової перевірки стосовно працівника поліції чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до Прядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції, затвердженого наказом МВС України від 15.11.2017 р. № 930 та Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 р. № 503, працівниками ГУ НП в області проводиться перевірка щодо встановлення наявності або відсутності дисциплінарного проступку в діях працівників ГУ НП в Харківській області.

В разі встановлення наявності дисциплінарного проступку в діях поліцейського, на підставі ст.. ст.. 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337-VIIІ, відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 р. № 893, призначається службове розслідування, за результатами якого винна особа підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності.

Судовим розглядом встановлено, що перевірка наявності ознак неправомірності дій працівника поліції ОСОБА_5 здійснено в ході розгляду звернення позивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

За результатами проведеної перевірки підстав для проведення службового розслідування не встановлено.

У відповіді № П-2220/41/14/01-2018 від 29.01.2018 р. заявнику було роз'яснено, що його звернення, іменоване ним як «скарга на незаконні дії працівника патрульної поліції», розглянуто в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». З огляду на прохання заявника розглянути звернення в його присутності, відбувався саме розгляд звернення, що відповідає вимогам ст. 18 Законом України «Про звернення громадян». Отже під час надання відповіді ОСОБА_3 було задоволено вимоги заявника саме щодо розгляду звернення, а не проведення службової перевірки.

Таким чином, відповідачем по справі у повному обсязі розглянуто звернення позивача на надано обґрунтовану відповідь щодо кожного з пунктів. Доводи позивача з приводу не надання чіткої та обґрунтованої відповіді на кожне поставлене позивачем запитання є безпідставними та спростовуються наведеними вище обставинами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року по справі № 2040/5353/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 року по справі № 2040/5353/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складений 25.02.2019 року