Справа № 120/4520/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 лютого 2019 р. Справа № 120/4520/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Іванівської сільської ради (далівідповідач) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувана відмова виконавчого комітету Іванівської сільської ради винесена всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а дії відповідача є протиправними.

У зв`язку із зазначеним позивач звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.01.2019 відкладено судовий розгляд справи на 30.01.2019 з метою надання відповідачу часу для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 30.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 13.02.2019 року.

Позивач у судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. При цьому, від представника позивача надійшло клопотання за вх.№6489 від 04.02.2019 про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, натомість подав до суду заяву в якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що реєстрацію місця місця проживання ОСОБА_1 буде проведено при наданні нею таких документів: заява про реєстрацію місця проживання; копія документа про право власності на будинок; квитанція про сплату адміністративного збору.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 3 статті 194 та статті 205 КАС України, на думку суду, наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину від 11.09.2018 (спадкова справа №610/2016).

07.12.2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про реєстрацію її за адресою належного їй на праві власності майна разом із паспортом громадянина України та копією свідоцтва про право власності на спадкове майно, проте отримала відмову.

Не погоджуючись із відмовою відповідача щодо її реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року №1077 та іншими нормативно правовими актами.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 3 зазначеного встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Частиною третьою статті 6 вказаного Закону встановлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Крім того, п.2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 22 листопада 2012 року №1077 (чинній на момент виникнення спірних відносин), передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України:

- письмову заяву про реєстрацію місця проживання;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

- документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за №84/20397; проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку; заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру (зміни внесені згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24.05.2013 № 507).

Відповідно до підпункту 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, що визначають механізм здійснення реєстрації (зняття з реєстрації місця проживання) перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема:

- документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Статтею 9-1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Відповідно до абзацу 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру затверджених постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 № 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Наведений перелік підстав, з яких орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання є вичерпний, та додаткових умов не передбачає.

Як зазначено представником позивача у судовому засіданні, пакет документів, що подавався позивачем до заяви від 07.12.2018 року є повним, та у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, як було встановлено судом з отриманих від представника позивача пояснень, відповідач відмовив ОСОБА_1 в задоволенні її заяви з підстав надання нею неповного пакету документів, а саме у зв`язку з відсутністю документу, який підтверджує її право на проживання в житлі.

Суд критично оцінює відповдну підставу для відмови позивачці у реєстрації її місця проживання з огляду на наступне.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на час його смерті, за виключенням тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Право спадкоємців на спадкове майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (за законом чи за заповітом), яке видається державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежено.

Статтями 68 та 69 Закону України Про нотаріат передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства ( за законом або за заповітом) та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, а родинні та інші відносини спадкоємців зі спадкодавцем можуть бути підтверджені свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану; копіями актових записів; копіями рішення суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При спадкуванні за заповітом перевіряється наявність заповіту. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оригінал заповіту, поданий спадкоємцем, залишається у справах нотаріуса.

Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщини інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Як вбачається із матеріалів справи, державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем ОСОБА_2 , 1961 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає в селі Приборівка, Липовецького району Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в 1/4 (одній четвертій) частці та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 вересня 2018 року.

Також, представником позивача надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №137332386 від 11.09.2018 в якому зазначається, що ОСОБА_1 є власником 1/4 житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , номер запису про право власності №27864449.

Отже, з оголяду на вищенаведені правові норми, суд дійшов до переконання, що видане державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 версня 2018 року, яке належним чином зареєстроване, є належним документом, що посвідчує право власності на 1/4 житлового будинку з господарськими приміщеннями.

Виходячи із вищенаведеного, суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача, щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , тому дана вимога підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що положеннями часини сьомої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інші, ніж передбачено цією статтею, документи, суд дійшов висновку, що відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання з порушенням вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Щодо позовних вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити реєстрацію ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Питання щодо реєстрації місця проживання, віднесено виключно до компетенції Іванівської сільської ради, Виконавчого комітету Іванівської сільської ради та не входить до компетенції суду.

Водночас, частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати Іванівську сільську раду Калинівського району Вінницької області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання від 07.12.2018 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області щодо реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Іванівську сільську раду Калинівського району Вінницької області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання від 07.12.2018 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
Відповідач: Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області (вул. Свинаря, 17, с. Іванів, Калинівський район, Вінницька область, )

Повний текст рішення суду складено 21.02.2019

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна