Справа № 2040/5550/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 р.Справа № 2040/5550/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 12.10.18 року по справі № 2040/5550/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови прийняти заяву з доданими документами у ОСОБА_1 щодо продовження строку перебування в Україні; визнати законними підстави перебування на території України ОСОБА_1 до виконання рішення суду; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти заяву з доданими документами щодо продовження строку перебування в Україні ОСОБА_1 та прийняти рішення про продовження строку перебування на території України ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посвідка на тимчасове проживання в Україні була дійсною до 17 липня 2018 року. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 в період з кінця червня 2018 року до початку липня 2018 року звертався із заявою та відповідним пакетом документів до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області для продовження строку посвідки на тимчасове проживання в Україні. Проте, відповідач вже неодноразово відмовляв в прийнятті вказаної заяви. Враховуючи викладене, позивач просить суд зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти заяву з доданими документами щодо продовження строку перебування в Україні ОСОБА_1 та прийняти рішення про продовження строку перебування на території України ОСОБА_1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в прийнятті заяви з доданими документами у ОСОБА_1 щодо продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні. Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами щодо продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у відповідності до норм чинного законодавства України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області подало апеляційну скаргу , вважає рішення прийнятим з порушенням чинних норм матеріального права - Пункт 10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого ПКМУ від 28.03.2012 року №251; пункт 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 та процесуального права, зокрема ст.ст. 75, 77, 90, 242 КАС України. Вважає , що ГУ ДМС України в Харківській області права ОСОБА_1 не були порушені, а позивачем не доведено відмову відповідача у прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, тому рішення суду в частині визнання протиправної бездіяльності управління щодо відмови прийняти заяву з доданими документами у позивача щодо продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні є неправомірним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 , ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає її безпідставною та неаргументованою, такою , що не підлягає задоволенню з підстав того, що рішення суду першої інстанції є законним, правомірним, належним чином та повністю аргументованим, таким, що прийняте з дотриманням всіх норм матеріального та процесуального права, відповідно до чинного законодавства України та на підставі детального дослідження всіх обставин та доказів у адміністративній справі. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року залишити в силі, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Всі судові засідання суду апеляційної інстанції проводити без його участі та без участі його представника.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що За обліками ГУ ДМС України в Харківській області значиться, що громадянин Судану ОСОБА_1 прибув на територію України в 2014 році з метою навчання.

03.08.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив видати йому посвідку на тимчасове проживання в Україні, підставою для видачі нової посвідки на тимчасове проживання в Україні слугувало воз'єднання сім'ї з громадянкою України, на підтвердження чого надав свідоцтво про укладення шлюбу.

За результатами проведеної перевірки щодо наявності відомостей, що перешкоджають проживанню іноземця чи особи без громадянства в Україні, ГУ ДМС України в Харківській області 03.08.2016 прийнято рішення видати ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1терміном дії до 03.08.2017.

06.07.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив продовжити строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні.

За результатами проведеної перевірки щодо наявності відомостей, що перешкоджають проживанню іноземця чи особи без громадянства в Україні, ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення від 17.07.2017 щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_1 посвідку до 17.07.2018.

В позовній заяві позивач зазначає, що в період з кінця червня 2018 року до початку липня 2018 року звертався із заявою та відповідним пакетом документів до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області для продовження строку посвідки на тимчасове проживання в Україні. Проте, відповідач вже неодноразово відмовляв в прийнятті вказаної заяви, тому звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області протиправно відмовляло позивачу в прийнятті заяви з доданими документами щодо продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Відмовляючи в іншій частині позову , суд виходив з того , що прийняття рішення про продовження строку перебування на території України є дискреційним повноваженням відповідача, кодексом адміністративного судочинства України не передбачений такий спосіб захисту як визнання законними підстави перебування на території України ОСОБА_1 до виконання рішення суду .

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон № 3773-VI) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України, у разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України

Статтею 4 Закону № 3773-V передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до частин 13, 14 статті 4 Закону № 3773-V іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 затверджено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок № 322).

Відповідно до пунктів 1, 4 Порядок № 322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні, посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 322 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Пунктом 16 Порядку № 322 передбачено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб'єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 322 працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті. У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб'єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв'язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Перелік документів, необхідних для здійснення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні зазначений у пунктах 32, 33, 39 Порядку №322.

Судом апеляційної інстанції та матеріалами справи підтверджено , що рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 17.07.2017 року продовжено строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянинові Судану ОСОБА_1 до 17.07.2018 року.

Тобто , в розумінні вимог до пункту 19 Порядку № 322, позивач не пізніше ніж за 15 робочих днів до 17.07.2018 р. (дати закінчення строку дії посвідки) повинен був звернутися до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою та документами для її продовження.

Матеріали справи не містять жодного звернення до ГУ ДМС України в Харківській області з питань обміну чи продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні чи будь-якого звернення за обміном зазначеної посвідки.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Позивачем не доведено, що він звертався до відповідача із заявою щодо обміну чи продовження дії посвідки позивач не пізніше ніж за 15 робочих днів до 17.07.2018 р. (дати закінчення строку дії посвідки) та не підтверджено належними доказами.

Пояснення свідка , на які посилається суд першої інстанції в рішенні, до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються , оскільки вони не підтверджені жодним доказом, не містять чітких дат звернення позивача із відповідними документами до ГУ ДМС України в Харківській області з питань обміну чи продовження дії посвідки , не підтверджують жодним чином відмову прийняти заяву з доданими документами у ОСОБА_1 тощо .

Однак, позивач не надав суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про його звернення до відповідача із відповідними документами та про відмову у прийнятті таких документів та наявність у зв'язку з цим порушення його прав і законних інтересів у сфері публічно-правових відносин, не довів обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Також , колегія суддів зазначає , що законодавством не передбачено продовження строку дії не чинного посвідки, зокрема, у разі звернення особи за її продовженням вже після закінчення строку дії посвідки.

В даному випадку, позивач не звертався до 17.07.2018р. із заявою про продовження дії посвідки , строк дії якої скінчився ще 17.07.2018р. , тому продовження строку дії не чинної посвідки законодавством не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Всі інші доводи сторін не впливають на висновок суду апеляційної інстанції при вирішення даного позову.

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 317 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року по справі № 2040/5550/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 25.02.2019 року