Справа № 638/18171/18
Суддя: Семіряд І. В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/105/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Дзержинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Семіряд І. В.

за участю секретаря Романової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харків справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора першого батальйону третьої роти Управління патрульної поліції у Житомирській області, Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1, в якому просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу 255 грн.

Позивач вважає цю постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню і обґрунтовує свій позов тим, що у зазначений у постанові час він не перебував на території України, а тільки о 23.11.2018 о 23-00 год. він перетнув кордон Польщі та пройшов паспортний контроль на пункті пропуску Краковець Україна вже 24.11.2018, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті. Окрім того, на думку позивача, відповідач позбавив ОСОБА_1 скористатись правами, а саме не повідомив про те, що справа розглядатиметься у Житомирській області. Також позивач зазначає, що постанова складена з порушенням вимог ст. 268 КУпАП. У звязку з чим позивач просив скасувати постанову.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, засобами поштового звязку з направив відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідачем зазначено, що відповідачу направлено повідомлення про розгляд справи у управлінні патрульної поліції у Житомирській області, але ОСОБА_3 не зявився. Окрім того, відповідачем було встановлено, що час і дата вчиненого правопорушення не відповідають дійсності, оскільки дата та час вчиненого правопорушення було зафіксовано на прилад TruCam ТС 000632. При винесенні постави відповідачем було допущено описку. На думку відповідача, в якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відео, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, щ перевищив встановлені ПДР обмеження швидкості режиму в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год». У звязку з чим відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Суд вважає, за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч.3 ст. 268 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.11.2018 серія ЕАВ №750336 вбачається, що ОСОБА_3 23.11.2018 о 20-43 год. водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом та рухався зі швидкістю 98 кв/год. в зоні дій знаку «Обмеженян максимальної швидкості 50 км/год». У постанові зазначено, що вимір швидкості проводився на прилад ТС000632.

Постановою старшого лейненанта полції ОСОБА_2 УПП у Житомирській області усправі про адміністративне правопорушення від 23.11.2018 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

П. 12.10 Правил дорожнього руху України встановлено, що Додаткові обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно. При цьому разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та 3.31 обовязково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного обєкта.

У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, суд зазначає, що склад правопорушення повинен в собі містити: суб'єкт правопорушення, суб'єктивну сторону правопорушення, об'єкт правопорушення та об'єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, об'єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем швидкість вимірувалась TruCam ТС 000632 та відповідачем надано відеозапис з приладу лазерного вимірювача швидкості, як доказ порушення ОСОБА_3 ПДР.

Але зазначений доказ не може бути прийнятий судом виходячи з наступного.

Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом №UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно якому

- п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі Державний реєстр);

п.2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Положення наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.

Суд вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача ОСОБА_1 що було проведено інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI20/20TruCAM серійний номер №ТС000632, проведено безпідставно та отримані технічні дані щодо швидкості покладені в основу обставин правопорушення необґрунтовано.

Отже, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних доказів порушення позивачем вимог ПДР України. Тобто, в порушення вказаних норм КУпАП, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався виключно власними припущеннями щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, що є неприпустимим та свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.

Отже, для того, що притягнути особу до адміністративної відповідальності необхідна наявність вини відповідної особи у вчиненому правопорушенні, яка підтверджена належними доказами.

Окрім того, інспектором не було відібрано пояснень ОСОБА_1 не встановлені очевидці та не відібрано від нього пояснень.

Посилання відповідача та те, що ним було здійснено виклик ОСОБА_1, але останній не зявився також не можуть бути прийняті судом.

Так на підтвердження того, що інспектор здійснював виклик ОСОБА_1 надано копію повідомлення та список відправлень рекомендованих листів патрульної поліції у Житомирській області. Але зазначений список не може слугувати підтвердженням належного повідомлення про розгляд справи, так як єдиним підтвердженням належного повідомлення є поштове повідомлення про вручення.

Зазначена правова позиція, щодо належного повідомлення, викладена у постанові Верховного Суду у справі №127/2871/16-ц від 20.06.2018.

Більш того, позивач ОСОБА_1 був відсутній на території України, в день та час, який зазначений у постанові, як час скоєння правопорушення. Зазначені обставині підтверджуються копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1

З урахуванням викладеного, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні і беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови.

Так, при винесені постанови про адміністративне правопорушення, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови в порушення вимог, статей 245, 247, 251, 252 КУпАП розглянув справу про адміністративне правопорушення без дотримання принципу законності та повного і всебічного розгляду, не перевіривши наявності складу правопорушення, у зв'язку з чим за наслідками розгляду вказаної справи, прийняв постанову яка суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню.

Відповідач в у судове засідання не зявився, будь- яких доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові не надав, не спростував вказане твердження позивача.

Не зявляючись у судове засідання відповідач усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків. Оскаржувана постанова не містить доказової бази вчинення правопорушення.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Зазначені правові позиції викладені у постановах № 524/5536/17 від 15.11.2018, №338/855/17 від 26.04.2018, № 338/1/17 від 26.04.2018 Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП - підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора першого батальйону третьої роти Управління патрульної поліції у Житомирській області, Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 750336 у справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за чю.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя І. В. Семіряд