Справа № 140/400/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

21 лютого 2019 року ЛуцькСправа № 140/400/19
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Андрусенко О. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до предявлення позову звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Державному підприємству «Сетам», усім його філіям, регіональним відділенням, а також посадовій особі Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області вчиняти будь-дії щодо проведення електронних торгів (аукціону) зупиненням реалізації 38/100 ідеальної частки в новоствореному обєкті нерухомого майна - квартири № 1, загальною площею 171,9 кв.м., за адресою: Волинська обл., м. Ковель, вул. Набережна, 6, до вирішення адміністративної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Заява обґрунтована тим, що 08.10.2018 року заявник звернулась до Ковельського міськрайонного суду з цивільним позо вом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 565401,59 грн. за договором позики. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 08.11.2018 року відкрито провадження у справі № 159/5172/18 за даним позовом.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 13.11.2018 року, яка набрала законної сили, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на 38/100 ідеальної частки в новостворено му обєкті нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, що нале жить ОСОБА_2 На підставі вказаної ухвали проведено державну реєстрацію обтяження на вищезазначене майно.

Разом з тим, незважаючи на зареєстроване обтяження в порядку забезпечення поданого заявником цивільного по зову, посадовою особою Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області передано вищезазначене майно Державному підприємству «Сетам» для реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (лот № 331091), про що їй стало відомо з інформації, що міститься на офіційному сайті цього підприємства.

Оскільки заявник не є учасником виконавчого про вадження, за яким державний виконавець незаконно передав вищезазначене майно на реалізацію, відтак вважає, що звернення за захистом своїх прав та інтересів у спосіб судового оскаржен ня неправомірних дій державного виконавця в порядку цивільного судочинства законом не передбачено, такий захист можливий лише в порядку адміністративного судочинства.

Вказує на те, що має намір подати адміністративний позов до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Державного підприємства «Сетам» про визнання незаконної передачі майна на прилюдні торги, оскільки останніми порушено приписи статті 124 Конституції України щодо принципу обовязковості судових рішень, що поширюється та кож на ухвалу суду про забезпечення позову, для забезпечення позивачу реального та ефек тивного виконання судового рішення у цивільної справі № 159/5172/18, якщо воно буде постановлене на її користь, попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні. При цьому, вважає, що реалізація вищевказаного майна унеможливить виконання судового рішення за адміністративним позовом, який вона має намір подати, у разі постановлення по ньому рішення на її користь.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як передбачено частиною першою, другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу, а також відповідати змісту позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

З аналізу зазначених положень слідує, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову повинні обиратися з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на те, що заявник не надала належних і достатніх доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не обґрунтувала причин неможливості захисту (поновлення) її прав, свобод та інтересів після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не обгрунтувала у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав у майбутньому.

Крім того, як вбачається з матеріалів, доданих до заяви, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2018 року у цивільний справі № 159/5172/18 (Провадження № 2-з/159/21/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики з метою забезпечення позову накладено арешт на 38/100 частини в новостворено му обєкті нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вищевказане нерухоме майно перебуває під арештом на підставі ухвали від 13.11.2018 року у справі № 159/5172/18. Наведене свідчить про те, що майно, яке є предметом лоту № 331091, не може бути реалізоване, оскільки знаходиться під обтяженням у вигляді арешту.

Водночас, суд критично сприймає доводи заявника, викладені у заяві про забезпечення позову, оскільки оцінку спірним діям посадової особи Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд вважає за необхідне наголосити, що порушене право заявника/позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Таким чином, подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а вжиттям таких заходів забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 150-151, 154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. О. Андрусенко