Справа № 1.380.2019.000341
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.000341
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (79054, м. Львів, вул.. Виговського, 45 А (гуртожиток) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок з моменту призначення (з 4 грудня 2017 року) пенсії ОСОБА_1 призначеної за вислугу років з урахуванням 61 % її розміру від відповідних сум грошового забезпечення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом ГУ НП у Львівській області від 03.12.2015 року № 113о/с позивача звільнено зі служби з поліції за пунктом 2 частини1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію»(через хворобу). Вислуга років на день звільнення становила 22 роки 06 місяців 05 дні. Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. З 04.12.2015 року ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності, а з 04.12.2017 року позивача переведено на пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нараховує йому пенсію у невірному розмірі, який становить не 56 % грошового забезпечення, а не 61 % суми грошового забезпечення у відповідності до вимог п. «а» » ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки його звільнення зі служби в поліції відбулося на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Ухвалою від 25.01.2019 суддя відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішив розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у пятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Копію ухвали від 25.01.2019 року отримав 01.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Так, частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін на підставі наявних матеріалів згідно з ч.5 ст.262 КАС України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ГУ МВСУ у Львівській області № 502 від 04.11.2015 року ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час,обмежено придатний у воєнний час.

Наказом ГУ НП у Львівській області03.12.2015 року № 113/ос позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"- через хоробу.

Вислуга років на день звільнення становила 22 роки 06 місяців 05 днів.

04.12.2015 року ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.07.201 року № 3118/С-29/07.05-06 позивача з 04.12.2017 року переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» » ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 56 % сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись із розміром призначеної пенсії позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що є предметом розгляду суду, регулюються приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до п. «а» ст. 13 цього Закону пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років в розмірі 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років в розмірі 3 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року визначені правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Порядок проведення військово-лікарської експертизи з метою визначення за станом здоров'я придатності до служби в органах внутрішніх справ визначений Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затверджений наказом МВС України № 85 від 06.02.2001року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктами 1.63, 1.63.5 вказаного Порядку передбачено, що ВЛК свої постанови виносять на час фактичного огляду даної особи. Щодо колишніх осіб рядового й начальницького складу ОВС, військовослужбовців, які не проходили медичного огляду у ВЛК при звільненні зі служби, постанови виносяться на час фактичного звільнення з ОВС на підставі медичних документів. За результатами медичного огляду ВЛК виносять такі постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Непридатний на посаду»; «Обмежено придатний до військової служби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я»; «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Таким чином, юридично визначальним у даних правовідносинах є факт захворювання, яке спричинило непридатність позивача до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту - Порядку №85 та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу, хоча формулювання «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час» і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у пункті 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - «непридатність до служби в поліції». Однак, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності позивача до подальшої служби через хворобу.

Згідно матеріалів справи, медичний огляд позивач пройшов 04.11.2015 року, тобто на момент чинності Порядку № 85, а відтак в свідоцтві про хворобу комісією правомірно винесено постанову з відповідним формулюванням згідно з вказаним Порядком.

Крім того, до затвердженої форми вказаного свідоцтва не вносилось будь-яких змін, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліції», а тому вимога відповідача про необхідність наявності у такому свідоцтві інформації щодо непридатності особи до служби в поліції суперечить Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 року, а тому є протиправною.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відмінне від передбаченого Законом України «Про національну поліцію» формулювання про непридатність позивача до військової служби та обмежену придатність у воєнний час, яке міститься у свідоцтві про хворобу, виданому військово-лікарською комісією ГУ МВСУ у Львівській області не може бути підставою для зменшення розміру пенсії позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог, оскільки свідоцтво про хворобу позивача є належним документом, який підтверджує наявність у нього захворювання, що зумовлює його непридатність до служби в поліції, а тому позивач має право на перерахунок призначеної пенсії з розрахунком 61% розміру грошового забезпечення з 04 грудня 2017 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволенню в повному обсязі.

Позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак згідно з ст. 139 КАС судові витрати не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246 КАС України , суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок з моменту призначення (з 4 грудня 2017 року) пенсії ОСОБА_1 призначеної за вислугу років з урахуванням 61 % її розміру від відповідних сум грошового забезпечення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд

Повний текст рішення складено та підписано 25.02.2018 року.

Суддя Кухар Н.А.