Справа № 2-а-200/12
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2019 року

Київ

справа №2-а-200/12

адміністративне провадження №К/9901/54039/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», Відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради, третя особа - кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Баличевої М.Б. від 04 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кобаля М.І., Епель О.В., Карпушової О.В. від 18 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Вишгородське БТІ», відповідач), Відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради (далі - Відділ державної реєстрації, відповідач), третя особа - кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» (далі - гаражний кооператив «Київський», третя особа), в якому, з урахуванням уточнених позовних, просили:

- визнати протиправним (нечинним) та скасувати з моменту вчинення договір № 35.1 від 30 жовтня 2009 року про надання послуг комунальним підприємством «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», укладеного між директором цього бюро Васечком С.П. та представником кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» Юхимчуком П.Д., у якого згідно з положенням статуту цього кооперативу (речення 1 підпункту 8.1) обсягу повноважень на вчинення юридичних дій від імені кооперативу «Київський» не було визначено, у тому числі на момент укладення вказаного договору, зміст якого не відповідає вимогам ЦК України (зокрема, пункту 2 частини першої статті З, частинам першої та другої статті 228), частині другій статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV), яким були порушені суб'єктивні права, свободи та інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі ст. 204 ЦК України;

- визнати протиправними дії реєстратора комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюка В.Ф. щодо самостійного внесення змін до записів від 02 листопада 2009 року у відповідні документи інвентаризаційної справи № 124, щодо скасування державної реєстрації права власності щодо гаража НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта 30897492, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області), первинно зареєстрованого 14 лютого 1995 року за ОСОБА_2, і ця протиправність обумовлена відсутністю обов'язково необхідного рішення суду, передбаченого частиною другою статті 27 Закону № 1952-IV, яким би було скасовано саму державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_1 за ОСОБА_2 і зобов'язано реєстратора Вишгородського БТІ здійснити скасування такої реєстрації, чим було: порушено заборону щодо «тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення змін до відомостей про заявлені права власності» (абзац 2 пункту 3.5 Тимчасового положення від 22 січня 2009 року; порушено порядок скасування реєстрації права власності щодо гаража НОМЕР_1 відповідно до вимог, встановлених нормами пункту 1.4, абзаців 1, 2 пункту 2.1, пункту 2.7, пункту 3.9 Тимчасового положення від 22 січня 2009 року, визначених змістом абзаців 1, 2, 3, 7 пункту 3.1 Порядку ведення Реєстру прав від 28 січня 2003 року, оскільки на підтвердження права власності кооперативу «Київський» на цей спірний гараж ним не було надано Вишгородському БТІ відповідних документів; перевищено повноваження представником кооперативу «Київський» Юхимчуком П.Д. при вчиненні дій від імені цього кооперативу відповідно до статуту кооперативу щодо подання звернення від 30 жовтня 2009 року № 13 про скасування реєстрації права власності на гараж НОМЕР_1, що у сукупності негативно вплинуло на майнові права позивача ОСОБА_2 на мирне володіння своїм майном у розумінні речення 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправним (нечинним) і скасувати рішення реєстратора комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюка В.Ф. від 01 листопада 2010 року про державну реєстрацію прав (з відкриттям відповідного розділу) - права власності щодо гаража НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта 30898484;

- визнати протиправними дії реєстратора комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюка В.Ф. щодо самостійного внесення змін до записів від 02 листопада 2009 року у відповідні документи інвентаризаційної справи № 347 (зокрема, у «Довідку» про належність будівель) щодо скасування державної реєстрації права власності щодо гаража НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта: 30898484, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області), первинно зареєстрованого 01 квітня 2002 року за ОСОБА_3, і ця протиправність обумовлена відсутністю обов'язково необхідного рішення суду, передбаченого частиною другою статті 27 Закону № 1952-IV, яким би було скасовано саму державну реєстрацію права власності на гараж НОМЕР_2 за ОСОБА_3 і зобов'язано реєстратора Вишгородського БТІ здійснити скасування такої реєстрації, чим було: порушено заборону щодо «тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення змін до відомостей про заявлені права власності» (абзац 2 пункту 3.5 Тимчасового положення від 22 січня 2009 року; порушено порядок скасування реєстрації права власності щодо гаража НОМЕР_2 відповідно до вимог, встановлених нормами пункту 1.4, абзаців 1, 2 пункту 2.1, пункту 2.7, пункту 3.9 Тимчасового положення від 22 січня 2009 року, визначених змістом абзаців 1, 2, 3, 7 пункту 3.1 Порядку ведення Реєстру прав від 28 січня 2003 року, оскільки на підтвердження права власності кооперативу «Київський» на цей спірний гараж ним не було надано Вишгородському БТІ відповідних документів; перевищено повноваження представником кооперативу «Київський» Юхимчуком П.Д. при вчиненні дій від імені цього кооперативу відповідно до статуту кооперативу щодо подання звернення від 30 жовтня 2009 року № 13 про скасування реєстрації права власності на гараж НОМЕР_2, що у сукупності негативно вплинуло на майнові права позивача ОСОБА_3 на мирне володіння своїм майном у розумінні речення 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправним (нечинним) і скасувати свідоцтво серії НОМЕР_3, оформлене і видане 08 липня 2010 року комунальним підприємством «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» на гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта: 30897492, його місце розташування: зазначений кооператив «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області);

- визнати протиправним (нечинним) і скасувати свідоцтво серії НОМЕР_4, оформлене і видане 08 липня 2010 року комунальним підприємством «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» на гараж НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта: 30898484, його місце розташування: зазначений кооператив «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області);

- визнати протиправним (нечинним) і скасувати рішення реєстратора комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюка В.Ф. від 01 листопада 2010 року прю державну реєстрацію прав (з відкриттям відповідного розділу) - права власності щодо гаража НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта 30897492, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) за кооперативом «Київський», на підставі якого до Державного реєстру прав було неправомірно внесено запис про державну реєстрацію права власності щодо гаража НОМЕР_1, розташованого за вказаною вище адресою, за зазначеним кооперативом «Київський», заявлені права якого не відповідали актам законодавства України і поданим документам;

- визнати протиправним (нечинним) і скасувати рішення реєстратора комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюка В.Ф. від 01 листопада 2010 року про державну реєстрацію прав права власності щодо гаража НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта: 30898484, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів - стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) за вказаним вище кооперативом «Київський», на підставі якого до Державного реєстру прав було неправомірно внесено запис про державну реєстрацію права власності щодо гаража НОМЕР_2, розташованого за вказаною вище адресою, за зазначеним кооперативом «Київський», заявлені права якого не відповідали актам законодавства України і поданим документам;

- скасувати протиправні записи у відповідному розділі Державного реєстру прав про державну реєстрацію права власності, неправомірно внесеного до цього реєстру реєстратором комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюком В.Ф. 01 листопада 2010 року щодо гаража НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта: 30897492, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області), згідно з яким право власності на гараж НОМЕР_1 було неправомірно зареєстровано за зазначеним вище кооперативом «Київський», заявлені права якого не відповідали актам законодавства України і поданим документам;

- скасувати протиправні записи у відповідному розділі Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав власності, неправомірно внесені до цього реєстру реєстратором комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюком В.Ф. 01 листопада 2010 року щодо гаража НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта: 30898484, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області), згідно з яким право власності на гараж НОМЕР_2 було неправомірно зареєстровано за зазначеним вище кооперативом «Київський», заявлені права якого не відповідали актам законодавства України і поданим документам;

- зобов'язати державного реєстратора відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради внести записи у передбаченому діючим законодавством порядку про скасування державної реєстрації прав від 01 листопада 2010 року до відповідного розділу Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав власності щодо гаража НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта: 30897492, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) і зробити відмітку про скасування державної реєстрації прав власності на гараж НОМЕР_1 за зазначеним вище кооперативом «Київський» за вказаною вище адресою, які неправомірно було внесено до цього реєстру реєстратором комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюком В.Ф. 01 листопада 2010 року;

- зобов'язати державного реєстратора відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради внести записи у передбаченому діючим законодавством порядку про скасування державної реєстрації прав від 01 листопада 2010 року до відповідного розділу Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав власності щодо гаража НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта: 30898484, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) і зробити відмітку про скасування державної реєстрації прав власності на гараж НОМЕР_2 за зазначеним вище кооперативом «Київський» за вказаною вище адресою, які неправомірно було внесено до цього реєстру реєстратором комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюком В.Ф. 01 листопада 2010 року;

- зобов'язати державного реєстратора відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради поновити у передбаченому діючим законодавством порядку державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1 шляхом вчинення дій по здійсненню відповідного запису у Державному реєстрі прав про те, що гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об'єкта: 30897492, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) було первинно зареєстровано 14 лютого 1995 року на праві власності за ОСОБА_2, що є аналогічним запису у відповідних документах інвентаризаційної справи № 124 (зокрема, у «Довідці про належність будівель»), що був неправомірно скасований 02 листопада 2009 року реєстратором комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюком В.Ф.;

- зобов'язати державного реєстратора відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради поновити у передбаченому діючим законодавством порядку державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на гараж НОМЕР_2 шляхом вчинення дій по здійсненню відповідного запису в Державному реєстрі прав про те, що гараж НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта: 30898484, його місце розташування: кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) було первинно зареєстровано 01 квітня 2002 року на праві власності за ОСОБА_3, що є аналогічним запису у відповідних документах інвентаризаційної справи № 347 (зокрема, у «Довідці про належність будівель»), що був неправомірно скасований 02 листопада 2009 року реєстратором комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» Гаврилюком В.Ф.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 25 травня 2010 року № 158 «Про розгляд звернення кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київській» порушено їхні права власників за законом на гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у вказаному кооперативі, оскільки цим рішенням оформлено право власності на вказані гаражі за згаданим кооперативом, але за відсутності у кооперативу правовстановлюючих документів на це майно.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачами не було надано належних доказів порушення прав та законних інтересів останніх у публічно-правових відносинах, адже право власності на гаражі НОМЕР_2 та НОМЕР_1, які знаходяться за адресою: вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області було неодноразово предметом спору в судах різних інстанції, проте обставини, на які посилаються позивачі, судами встановлені не були, і у матеріалах справи не містяться.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у якій просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 22 червня 2018 року.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 2-а-200/12 та запропоновано сторонам надати відзиви на касаційну скаргу.

Разом з касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подано клопотання про їх участь у судовому засіданні при розгляді справи у касаційному порядку, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2019 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що 25 травня 2010 року виконавчим комітетом Вишгородської міської ради прийнято рішення № 158 про оформлення права власності на гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які знаходяться за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7-а, за кооперативом з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київській», на підставі їх звернення і на виконання постанови Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2009 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили, свідоцтва про право власності позивачів на зазначені гаражі від 14 лютого 1995 року та 1 квітня 2002 року визнано незаконними і скасовано.

Крім того, судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 158 про оформлення права власності за кооперативом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржники зазначають, що суди попередніх інстанцій допустили неповне з'ясування всіх обставини справи, відхилили заявлені клопотання про витребування та долучення до матеріалів справи доказів та дійшли до помилкового висновку про преюдиційний для цих спірних відносин характер обставин, встановлених у судових рішеннях в інших справах.

Скаржники також посилаються на те, що судами попередніх інстанцій не було застосовано до спірних правовідносин норми законів України «Про власність», «Про кооперацію», на підставі яких позивачами було набуто право власності на спірні гаражі. Крім того, вважають, що суди попередніх інстанцій мали перевірити правомірність здійснення реєстрації права власності на спірні гаражі за кооперативом «Київський» та видачі свідоцтв про право власності на ці гаражі.

Від Відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради, кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» та Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у яких зазначається, що наведені у касаційній скарзі доводи скаржників не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій; зазначається, що суди прийняли законні та обґрунтовані рішення, просять залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанови Вишгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2017 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року не відповідають, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що такий спір є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства. Однак, колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на наступне.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як установлено матеріалами справи, фізичні особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулося до суду з позовом до КП «Вишгородське БТІ» та відділу державної реєстрації про скасування рішень, на підставі яких проведено державну реєстрацію за кооперативом «Київський» (третьою особою) права власності на об'єкти нерухомого майна - гаражі НОМЕР_2 та НОМЕР_1 за адресою: м. Вишгород, вул. Київська, 7-а та на підставі яких третій особі видано свідоцтва про право власності на ці об'єкти.

При цьому підставою для звернення з позовом є те, що внаслідок прийняття рішення про державну реєстрацію, здійснення державної реєстрації та видачі свідоцтв про право власності гаражному кооперативу «Київський» порушується право власності позивачів, якого, на їх думку вони були неправомірно позбавлені.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивачів з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на об'єкти нерухомого майна, що стало підставою для оскарження рішень та реєстраційних дій права власності на це майно. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час постановлення судами першої та апеляційної інстанцій рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки позовні вимоги заявлено фізичними особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на захист порушеного, на їх думку, права власності на гаражі НОМЕР_2 та НОМЕР_1, а на підставі оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано правову позицію у справах у подібних правовідносинах до державного реєстратора, за участю третіх осіб - Гаражного кооперативу, реєстрація права власності на який є предметом оскарження у справі, відповідно до якої справи даної категорії не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства (постанови від 30 жовтня 2018 року у справі № 809/973/14, від 13 листопада 2018 року у справі № 809/649/14, від 05 грудня 2018 року у справі № 809/971/14).

У справі, що розглядається, спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора, оскільки в його основі лежить спір щодо права власності на об'єкти нерухомого майна, який з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді, що обмежений при вирішенні таких спорів вимогами процесуального закону.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Намагання сторін вирішити спір про речове право на об'єкти нерухомого майна, використовуючи систему адміністративних судів, або розгляд адміністративними судами такого спору у порядку КАС України є помилковим.

Саме завдання Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») полягає у виправлені відповідних помилок.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 823/217/17.

Колегія суддів також зважає на те, що питання правомірності набуття позивачами права власності на спірні об'єкти вже було предметом розгляду Вишгородського районного суду Київської області, у якому прийнято рішення від 28 липня 2009 року, що набуло законної сили, яким свідоцтва про право власності позивачів на зазначені гаражі від 14 лютого 1995 року та 1 квітня 2002 року визнано незаконними і скасовано.

Крім того, судами вирішувався спір про правомірність рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 158 про оформлення права власності за кооперативом. Зокрема, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування вказаного рішення.

Отже, заявлені позовні вимоги у цій справі є відмінними від тих, що розглядалися судами раніше. Разом з тим, спір у справі, що розглядається, виник у зв'язку з незгодою позивачів з переходом права власності на спірні об'єкти - гаражі до третьої особи, що дає підстави стверджувати, що даний спір не має ознак публічно-правового, а має вирішуватися у порядку цивільного судочинтсва.

Колегія суддів також враховує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

На підставі положень Конституції України про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною першою статті 354 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, правовий статус учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» («Dobbertin v. France») зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (заява № 88/1991/340/413).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 344, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», Відділу державної реєстрації Вишгородської міської ради, третя особа - кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко