Справа № 440/4000/18
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4000/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

секретаря судового засідання Лайко О.В.,

представника позивача - Банного А.Г.,

представників відповідача - Хорішка А.М., Ткача С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-східного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

12.11.2018 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-східного офісу Держаудитслужби (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №186-о від 12.04.2017, поновлення на посаді заступника начальника відділу у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області з 13.04.2017 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 547,39 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що оскаржуваний наказ Північно-східного офісу Держаудитслужби від 12.04.2017 № 186-о є незаконним, оскільки ОСОБА_1 була прийнята на військову службу за контрактом в особливий період, то на неї розповсюджуються гарантії, встановлені статтею 119 Кодексу законів про працю України, а саме щодо збереження за позивачем місця роботи, посади та середнього заробітку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 КАС України.

21.12.2018 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/4000/18, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.01.2019.

14.01.2019 до суду відповідачем надано відзив на позов у якому вказано, що з 01.03.2017 між позивачем та начальником 179 об`єднаного навчально тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України полковником ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. За доводами відповідача, оскільки позивач не була призвана та мобілізована на військову службу, не була військовозобов`язаною та не перебувала у запасі, а добровільно уклала контракт на проходження військової служби та взяла на себе зобов`язання, передбачені контрактом, у Північно-східного офісу Держаудитслужби відсутні правові підстави для застосування до останньої гарантій, передбачених частиною третьою статті 119 КЗпП України /а.с. 66-74/.

22.01.2019 судове засідання відкладено на 05.02.2019.

05.02.2019 відкладено розгляд справи на 14.02.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам статей 160, 161, 172 КАС України.

У судовому засіданні 14.02.2019 представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

У судовому засіданні представником позивача уточнено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 629,67 грн.

У судовому засіданні 14.02.2019 представники відповідача проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 23.03.2015 №114-о призначено ОСОБА_1 з 24.03.2015 на посаду заступника начальника відділу операційного аудиту Держфінінспекції в Полтавській області, в порядку переведення з Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Полтавській області /а.с. 114/.

Наказом Північно-східного офісу Держаудитслужби від 01.11.2016 №39-о переведено ОСОБА_1 з 01.11.2016 на посаду заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північного-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, звільнивши її з посади заступника начальника відділу операційного аудиту Держфінінспекції в Полтавській області /а.с. 146-147/.

01.03.2017 між Міністерством оборони України в особі начальника 179 об`єднаного навчально-тренувального центру військ зв`язку Збройних Сил України полковника Міцюка І.О. з одного боку, та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу /а.с. 150-152/.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01.03.2017 №21-РС призначено курсантом навчального зводу зв`язку навчальної роти зв`язку навчального батальйону зв`язку ОСОБА_1 /а.с. 158/.

Наказом Північно-східного офісу Держаудитслужби від 12.04.2017 №186-о звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області з 13.04.2017 року у зв`язку зі вступом на військову службу відповідно до пункту 3 статті 36 КЗпП України /а.с. 14/.

Позивач не погоджуючи із указаним наказом, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, при прийнятті працівника на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду за ним зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на строк до закінчення контракту або до дня фактичного звільнення з військової служби, незалежно від форми власності та підпорядкування роботодавця, що виключає можливість звільнення за пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Відповідно до ч. 13 ст. 2 наведеного Закону виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Частиною першою статті 1 вказаного Закону визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

17.03.2014 виконуючим обов`язки Президента України видано Указ "Про часткову мобілізацію" №303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" набрав чинності 18.03.2014). Згідно з пунктом 3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

06.05.2014 Указом виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 "Про часткову мобілізацію" оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" набрав чинності 07.05.2014).

Указом Президента України від 21.07.2014 №607/2014, який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 22.07.2014 (набрав чинності 24.07.2014), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Указом Президента України від 14.01.2015 №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 15.01.2015 набрав чинності 20.01.2015).

Разом з тим, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

З наведеного вище визначення особливого періоду, згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вбачається, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому суд зазначає, що на даний час в Україні діє особливий період.

Такий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №819/799/16, який в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України має бути врахований судом.

Таким чином, вирішуючи питання про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, відповідач повинен був керуватись частиною другою статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною третьою статті 119 КЗпП України, який передбачав збереження за позивачем місця роботи, посади і середнього заробітку на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №816/1155/16.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, порушує гарантовані права позивача та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі №21-484а14.

З урахуванням викладеного, у зв`язку із незаконним звільненням позивача, позивач підлягає поновленню саме на тій посаді, з якої його звільнено за спірним наказом, а саме: на посаді заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Таким чином, позивача слід поновити на посаді з наступного дня за днем звільнення, тобто 14.04.2017.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Для обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пунктів 5, 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку №100 передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23.01.2012 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21355291).

Судом встановлено незаконність спірного наказу про звільнення позивача, отже, право позивача порушено з 14.04.2017.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача обраховується з 14.04.2017 (дня поновлення на посаді) по 14.02.2019 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці", справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника.

Згідно з довідкою про середньоденну заробітну плату від 09.01.2019 №11-33/5 середньоденна заробітна плата працівника з розрахунку на 1 робочий день становить 521,33 грн /а.с. 78/.

Водночас зазначену позивачем суму середньоденної заробітної плати, суд вважає необґрунтованою.

З урахуванням викладеного, стягненню з Північно-східного офісу Держаудитслужби на користь позивача підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14.04.2017 по 14.02.2019 у розмірі 239290,47 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначені висновки суду, наявні підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Північно-східного офісу Держаудитслужби (площа Свободи, Держпром, б.5, під.4, 10 пов., м. Харків 22, 61000, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Північно-східного офісу Держаудитслужби №186-о від 12 квітня 2017 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту, фінансових послуг, ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби В Полтавській області з 14 квітня 2017 року.

Стягнути із Північно-східного офісу Держаудитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 239290,47 (двісті тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто гривень сорок сім копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10426,60 (десять тисяч чотириста двадцять шість гривень шістдесят копійок) підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 19.02.2019.

Суддя С.С. Бойко