Справа № 500/2746/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2746/18

18 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Канюка Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Фесюк Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року №Ф-1211-50.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.11.2018 року Головне управління ДФС у Тернопільській області протиправно прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1211-50 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн., оскільки позивач з 05.11.2015 року припинив свою нотаріальну діяльність приватного нотаріуса та відповідно не отримував дохід від такої діяльності, як самозайнята особа.

За таких обставин, позивач вважає протиправним нарахування йому єдиного внеску, а оскаржувану вимогу такою, що підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено у справі судове засідання на 18.01.2019 року.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 19.12.2018 року подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.16-17), просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 13.11.2015 року ОСОБА_3 подано до контролюючого органу заяву про ліквідацію або реорганізацію платника податків за формою 8-ОПП. Проте заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ позивачем подано лише 29.12.2018 року, яка перебуває на розгляді.

Посилаючись на положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідач вказав, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. У зв'язку із несплатою у 2017 році і протягом трьох кварталів 2018 року мінімального страхового внеску у ОСОБА_3 виникла недоїмка в загальному розмірі 15819,54 гривень. Наявність такої заборгованості на підставі даних інтегрованої картки стало підставою для формування оскаржуваної вимоги.

Ухвалою суду від 18.01.2019 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оголошено перерву в судовому засіданні до 18.02.2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.23), просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві (а.с.16-17) та запереченні на відповідь на відзив (а.с.25), просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши обставини справи у сукупності, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що 04.04.1994 року ОСОБА_3 отримано свідоцтво про право зайняття нотаріальною діяльністю №1014. У зазначеному свідоцтві зроблено запис про припинення приватної нотаріальної діяльності нотаріуса відповідно до наказу Тернопільського головного територіального обласного управління №463/45 від 05.11.2015 року(а.с.7).

Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру нотаріусів №1-ТП від 24.01.2019 року ОСОБА_3 05.11.2015 року припинено нотаріальну діяльність (а.с.35).

Відповідно до довідки №2/10-1/19-00-50, виданої 02.01.2019 року Чортківською державною податковою інспекцією Чортківського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, ОСОБА_3 перебуває на податковому обліку з 04.04.2006 року по даний час як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, з 18.02.1999 року взята на облік як платник єдиного соціального внеску. Платником податків подано до податкового органу 13.11.2015 року заяву про ліквідацію або реорганізацію за формою 8-ОПП та 29.12.2018 року заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ (а.с.20). Аналогічні дані відображені в базі АІС "Податковий блок" (а.с.21).

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області 09.11.2018 року сформовано та направлено позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1211-50 з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн. (а.с.6).

Не погоджуючись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп.14.1.226 п 14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ). Так, згідно з ч.2, 3 ст.9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 вказаної статті Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пп.2 п.1 ст.7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано ст.4 Закону № 2464-VІ.

Так, особи, які провадять, у тому числі нотаріальну діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної нотаріальної діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат" від 02.02.1993 року №3425-ХІІ (далі - Закон №3425-ХІІ). Так, згідно ч.1 ст.3 вказаного Закону, нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Серед іншого, нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об'єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Відповідно до ст.32 Закону №3425-ХІІ приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Пунктом 1 ч.1 ст.30 Закону №3425-ХІІ передбачено, що підставами припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса є, зокрема, подання приватним нотаріусом письмової заяви про припинення нотаріальної діяльності.

Порядок припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса врегульовано ст.30-1 Закону №3425-ХІІ, згідно ч.1 якої припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса здійснюється Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі за наявності підстав, передбачених цим Законом, шляхом видання наказу про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.

Як встановлено судом, позивачем припинено нотаріальну діяльність 05.11.2015 року згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру нотаріусів №1-ТП від 24.01.2019 року (а.с.35).

Про припинення приватної нотаріальної діяльності нотаріуса відповідно до наказу Тернопільського головного територіального обласного управління №463/45 від 05.11.2015 року також зроблено відповідний запис у свідоцтві ОСОБА_3 про право зайняття нотаріальною діяльністю №1014 від 04.04.1994 року (а.с.7).

Встановлені судом обставини свідчать, що з 05.11.2015 року позивач не здійснював нотаріальну діяльність та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення нотаріальної діяльності, що свідчить про відсутність обов'язку сплати єдиного внеску у ОСОБА_3 як самозайнятої особи, у розумінні законодавства про зайнятість населення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 05.11.2018 року за результатом розгляду справи №820/1538/17.

Що стосується посилання відповідача на правомірність спірної податкової вимоги з огляду на не подання ОСОБА_3 заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ, суд вважає за необхідне відзначити, що матеріалами справи підтверджується факт звернення позивачем 13.11.2015 року до податкового органу із заявою про ліквідацію або реорганізацію за формою 8-ОПП (а.с.20, 34), за результатами розгляду якої згідно даних бази АІС "Податковий блок" (а.с.21.) цього ж дня прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру).

Таким чином, з 13.11.2015 року контролюючий орган був проінформований, що позивач не здійснював нотаріальну діяльність та не отримував доходу від такої діяльності, а відтак, не був самостійним платником єдиного внеску відповідно п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI.

Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимог про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року №Ф-1211-50 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн., не відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених ч.2 ст.245 КАС України, де передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про скасування індивідуального акта, попередньо визнавши його протиправним.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції від 12.12.2018 року № 0..1 (а.с.3).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року №Ф-1211-50.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (місце: АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код в ) судовий збір за подання позову на суму 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок, сплачений відповідно до квитанції від 12.12.2018 р. № 0..1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.