Справа № 145/2128/18
Суддя: Кіосак Н. О.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

"12" лютого 2019 р. Справа № 145/2128/18

Провадження № 2-а/145/3/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови від 21.11.2018 року (серії ДПО18 № 815819),-

встановив:

26.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії ОСОБА_2 протиправними та скасувати постанову Серія ДП018 № 815819 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, яка обґрунтована тим, що 21 листопада 2018 року він на відстані 5,2 м. від пішохідного переходу здійснив зупинку, чим порушив п.15.9. г ПДР.

Постанова є протиправною та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

21 листопада 2018 року о 8.45 год. він прямував по вул. Шевченка смт. Тиврів на автомобілі НОМЕР_1 в бік магазину «Універмаг», на перехресті повернув праворуч на вул. Тиверська. Після чого, здійснив зупинку напроти магазину «Універмаг» вул. Тиверська, 38, на відстані 10 м. до заїзду на склад «Нова Пошта». Далі він вийшов з автомобіля у магазин. Вийшовши з магазину, він побачив, що перед його автомобілем стоїть поліцейський автомобіль. Підійшовши до свого автомобіля, з поліцейського автомобіля вийшов лейтенант поліції ОСОБА_2 та попросив надати документи для винесення постанови, вказавши при цьому, що він зупинився біля пішохідного переходу з порушенням ПДР.

На його пояснення, що він не побачив пішохідний перехід тому, що у даному місці відсутній дорожній знак «Пішохідний перехід», а дорожню розмітку не видно, тому що вона знаходиться під грубим шаром бруду, льоду, та снігу, що є порушенням вимог до розмітки ДСТУ 2587:2010 п. 5.3.2., відповідач не відреагував.

Також при винесенні постанови інспектором не ознайомлено його з правами ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням та тільки даний факт може бути підставою для скасування даної постанови. Йому було відмовлено у подачі показів та доказів невідповідності даної дорожньої розмітки вимогам ДСТУ.

Ухвалою судді від 12.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження.

Запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутності, позов задоволити. Під час минулого судового засідання (08.02.2019 року) ОСОБА_1 позов підтримував, просив його задоволити з підстав, викладених у заяві, зазначив, що доводи відповідача про те, що йому достеменно відомо про пішохідний перехід є припущенням відповідача, яке нічим не обґрунтоване, йому було невідомо, що там пішохідний перехід.

Дорожня розмітка згідно ДСТУ в світлу пору доби при швидкості менше 60 км., має бути видно за 45 м., а дану дорожню розмітку на той день, коли відбувалась подія, можна було побачити приблизно за 5 м. в стоячому стані. Він її проїхав, бо він її не побачив взагалі і пішов по справах в магазин. Автомобіль знаходився на відстані 5,2 м, але цю відстань відміряли від його автомобіля до малюнка, площа якого можливо була 20 см. х 20 см.

Відповідач - поліцейський Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку. Подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позов не визнає, вважає свої дії правомірними, оскільки стоянку автомобіля позивач здійснив на відстані 5,2 м. від пішохідного переходу. Крім того, позивач житель смт. Тиврів, тому про наявність пішохідного переходу йому відомо.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Постановою начальника СРПП №2 Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП У Вінницькій області ОСОБА_2 від 21.11.2018 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 статті 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Зі змісту винесеної постанови вбачається, що 21.11.2018 року о 09-10 год. ОСОБА_1 в смт. Тиврів, по вул.Тиверській, здійснив стоянку автомобіля на відстані 5,2 м. від пішохідного переходу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач зобов'язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Разом з тим, відповідно до п.5.3.2 ДСТУ 2587:2010 при максимально дозволеній швидкості 60км/год. в день , видимість дорожньої розмітки (поперечної) має складати не менше як 70 м. Слід також вказати, що дорожнього знаку «Пішохідний перехід» на місці події не було.

Наявність льоду, снігу на пішохідному переході в день складання протоколу простежується з відеозапису, наданого суду позивачем та відтвореного в ході судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст..10,11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Тобто, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених і складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. В даному випадку на працівника поліції.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Проте, будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок відповідача про те, що позивачу було відомо про наявність дорожньої розмітки «пішохідний перехід» на місці події чи на спростування доводів позивача про те, що він був покритий грубим шаром бруду, льоду, та снігу, а відтак його було видно за 70м. під час руху транспортного засобу, суду не надано, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у справі не доведений склад правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме його суб'єктивна сторона.

Також не обґрунтовано доказами по справі роз'яснення відповідачем позивачу його прав та обов'язків перед розглядом справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно з принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Отже, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не ґрунтується на повно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення,доказів на спростування позову відповідачем не надано.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, ст..ст. 251, 280, 283, 284 КУпАП -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати дії поліцейського Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 протиправними.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 815819 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху від 21.11.2018 року.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд протягом 10 днів з дня його винесення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:ОСОБА_3