Справа № 802/1106/18-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1106/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

19 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю:секретаря судового засідання: Платаша В.О.,

позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Вербицької Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

-визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо неприйняття рішення по суті клопотання від 12.03.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 24,5248 га в оренду для ведення фермерського господарства із числа земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області (далі Бортницька сільська рада) та зобов'язати відповідача прийняти рішення по суті клопотання від 12.03.2018 року в частині земельної ділянки площею 16,0313 га кадастровий номер НОМЕР_1;

-визнати протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 16,0313 га кадастровий номер НОМЕР_1 та поділу вказаної земельної ділянки.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо неприйняття рішення за клопотанням ОСОБА_3 від 12.03.2018 року про затвердження проекту землеустрою в частині земельної ділянки площею 16,0313 га. кадастровий номер НОМЕР_1;

-визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області щодо скасування державної реєстрації та поділу земельної ділянки площею 16,0313 га. кадастровий номер НОМЕР_1;

-зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 12.03.2018 року про затвердження проекту землеустрою в частині земельної ділянки площею 16,0313 га. кадастровий номер НОМЕР_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного її вирішення, просить рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року в частині задоволення позову скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність.

Скаржник також посилається на п.107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, яким передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Однак державна реєстрація земельної ділянки, на яку претендує позивач не здійснювалася, оскільки позивач не усував недоліки, які виявлено відповідачем при поданні документації.

Крім того, апелянт просив звернути увагу, що наказами від 12.11.2016 надано дозволи на розробку технічної документації на спірну земельну ділянку третім особам-ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 В подальшом ця земельна ділянка поділена та сформовано нові земельні ділянки, які передані у власність вказаним особам.

15.01.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній висловив думку, що обставини, які слугували підставою для поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження, не є поважними причинами для поновлення строку, оскільки через відсутність бюджетного фінансування, суб'єкт владних повноважень не може бути звільнений від обов'язку сплати судового збору.

Позивач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правомірно застосував практику Верховного Суду, принципи верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини та прийняв законне рішення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, позивач заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.03.2014 позивач звернувся до ГУ Держземагенства у Вінницькій області, правонаступником якого ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97,7281 га із числа земель запасу Бортницької сільської ради.

Однак, ГУ Держземагенства у Вінницькій області не прийнято рішення по суті клопотання, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2015 у справі № 802/4442/14-а визнано протиправною бездіяльність ГУ Держземагентства у Вінницькій області щодо неприйняття рішення по суті клопотання ОСОБА_3 від 18.03.2014 по наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97,7281 га із числа земель запасу Бортницької сільської ради: 1. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, площею 41,7762 га; 2. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, площею 8,4935 га; 3. Земельна ділянка кадастровий номер КОАТТУУ 524380600, зона 01,квартал 003, площею 7,9 га; 4. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_4, площею 23,5271 га; 5. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 16,0313га; зобов'язано ГУ Держземагентства у Вінницькій області розглянути клопотання - заяву ОСОБА_3 від 18.03.2014 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з метою створення та ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 97, 7281 га із числа земель запасу Бортницької сільської ради: 1. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2, площею 41,7762 га; 2. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, площею 8,4935 га; 3. Земельна ділянка кадастровий номер КОАТТУУ 524380600, зона 01,квартал 003, площею 7,9 га; 4. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_4, площею 23,5271 га; 5. Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 16,0313 га.

На виконання рішення суду у справі № 802/4442/14-а ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято наказ від 21.05.2015 № 2-84/20-15-сг зі змінами, внесеними наказом від 02.06.2015 № 2-179/20-15-сг про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з метою відведення земельних ділянок в оренду загальною площею 97,7280 га.

На підставі зазначених наказів, позивачем замовлено та виготовлено проект землеустрою щодо відведення вказаних у рішенні суду земельних ділянок, а також технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

Відділом Держгеокадастру у Тульчинському районі надано висновок від 03.09.2015 №28-2778/2-15 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу на території Бортницької сільської ради.

12.08.2016 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою.

Листом від 14.09.2016 № К-14799/0-4399 позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою з посиланням на те, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2015 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 у справі № 802/4442/14-а. Ухвалою ВАСУ від 10.03.2016 рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 802/4442/14-а скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі № 802/4442/14-а позовну заяву ОСОБА_3 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області залишено без розгляду. Дана ухвала набула законної сили 05.05.2016. Оскільки постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2015 та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 у справі № 802/4442/14-а, які слугували підставою для видачі дозвільного наказу скасовані, Головне управління прийняло наказ № 2-8553/15-16-СГ від 04.07.2016 № 2-84/20-15-СГ відповідно до якого були визнані такими, що втратили чинність наказ № 2-84/20-15-СГ від 21.05.2015 зі змінами внесеними наказом від 02.06.2015 № 179/20-15-СГ.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.01.2017, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017, визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2- 8553/15-16-сг від 04.07.2016.

10.02.2017 ОСОБА_3 вдруге подав проект землеустрою на затвердження, однак листом від 27.03.2017 № К-2422/0-1741/6-17 останньому відмовлено в затвердженні проекту землеустрою з посиланням на те, що термін дії висновку відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі від 03.09.2015 № 28-2778/2-15 закінчився 03.09.2016 та підлягає новому погодженню.

В подальшому 11.04.2017 позивач повторно звернувся до Відділу у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із заявою про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території Бортницької сільської ради.

У відповідь на заяву, ОСОБА_3 отримано лист від 25.04.2017 № К-1/0-0.37-6/148-17, яким Відділ Держгеокадастру відмовив у затвердженні проекту землеустрою, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України "Про деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 30.08.2016 № 508.

Після надання вказаної відповіді, позивач черговий раз подав проект землеустрою на затвердження.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.11.2017 № К-16763/0-10420/6-17 ОСОБА_3 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, у зв'язку з тим, що в представленому проекті не враховані зауваження, викладені у листі Головного управління від 27.03.2017 № К-2422/0-1741/6-17.

В той же час, під час проходження процедури затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_3, частина вказаних земельних ділянок передана іншим громадянам, в тому числі учасникам АТО.

На підставі висновку від 20.11.2017 № 16160/82-17 погоджено новий проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду ОСОБА_3 загальною площею 24,5248 га, для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу на території Бортницької сільської ради.

Отримавши вказаний висновок, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок загальною площею 24,5248 га для ведення для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу на території Бортницької сільської ради.

Листом від 19.01.2018 № К-23626/0-179/0/95-18 ОСОБА_3 відмовлено в затвердженні проекту землеустрою. Відмова мотивована тим, що в результаті розгляду представленого проекту землеустрою встановлено, що в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями площа земельної ділянки не відповідає проектним пропозиціям. Акти прийомки - передачі межових знаків на зберігання не відповідають вимогам, затвердженим наказом Держкомзему України від 18.05.2010 N 376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», а саме: необхідно конкретизувати посадову особу, яка представляла інтереси при узгодженні меж з землями державної власності; обґрунтувати закріплення меж земельних ділянок межовими знаками з урахуванням кількості поворотних точок (п.3.4 розділу III Інструкції (межові знаки встановлюються у поворотних точках меж земельної ділянки не рідше ніж через 200м). Крім того, матеріали геодезичних вимірювань доповнити в повному обсязі відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про землеустрій» з підтвердженням легітимності отримання даних державної геодезичної мережі (ст.20 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність») з урахуванням вимог постанови КМУ від 13.07.1998 № 1075 «Про Порядок використання апаратури супутникових радіонавігаційних систем під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідницьких робіт і вишукувань та кадастрових зйомок», щодо обов'язкової реєстрації та обліку в Держгеокадастрі апаратури супутникових радіонавігаційних систем (апаратура СРНС) та наявності інформації про інженера-геодезиста на підприємстві в Державному реєстрі інженерів-геодезистів. Враховуючи викладене, документація із землеустрою може бути розглянута після виправлення вказаних зауважень.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.02.2018 № 1690/0-504/0/95-18 позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Обґрунтовуючи вказану відмову, суб'єкт владних повноважень зазначив, що в результаті розгляду встановлено, що в представленому проекті землеустрою не враховані всі зауваження, викладені у листі Головного управління від 19.01.2018 № К-23626/0-179/0-95-18, зокрема матеріали геодезичних вимірювань слід доповнити в повному обсязі відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про землеустрій» з підтвердженням легітимності отримання даних державної геодезичної мережі (ст. 20 Закону України «Про топографо-геодезичну картографічну діяльність») з урахуванням вимог постанови КМУ від 13.07.1998 року № 1075 «Про порядок використання апаратури супутникових радіонавігаційних систем під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідницьких робіт і вишукувань та кадастрових зйомок», наявності інформації про інженера-геодезиста на підприємстві в Державному реєстрі інженерів-геодезистів. Одночасно повідомлено, що документація на розгляд подається в оригіналі. У разі якщо окремі документи та матеріали за своїм статусом не можуть бути надані в оригіналі, вони додаються у посвідчених, у встановленому порядку копіях, які містять відмітку про засвідчення копії документу, відповідно до вимог ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2003.

12.03.2018 позивач знову звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок в оренду площею 16,0313 га та 8,4939 га на території Бортницької сільської ради для ведення фермерського господарства.

Листом від 12.04.2018 № К-22/0-543/6-18 ОСОБА_3 повідомлено, що відповідно до інформації, наданої відділом у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.04.2018 №288/418-18 на вказану земельну ділянку надано дозволи на розробку документації із землеустрою учасникам АТО. Земельна ділянка площею 16,0313 відсутня в Державному земельному кадастрі як об'єкт цивільних прав.

Також, зазначено, що законодавством України передбачено систему пільг для учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них, зокрема, це стосується і надання земельних ділянок. Відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Відповідно до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України надання дозволу на розробку документації одній особі не може слугувати підставою для відмови в наданні дозволу на розробку документації іншій особі. Однак за ініціативою Держгеокадастру підтриманою Урядом України територіальні органи Держгеокадастру, по мірі наявності вільних земель, задовольняють потребу цієї категорії громадян у отриманні ділянок по даному виду використання. Враховуючи викладене, Головним управлінням буде затверджено проект землеустрою та передано позивачу в оренду вільну земельну ділянку площею 8,4935 га з кадастровим номером НОМЕР_5.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неприйняття рішення по суті за наслідками розгляду клопотання від 12.03.2018 року про затвердження проекту землеустрою в частині земельної ділянки площею 16,0313 га. кадастровий номер НОМЕР_1, а також з діями відповідача щодо скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно скасовано державну реєстрацію та здійснено поділ земельної ділянки площею 16,0313 га кадастровий номер НОМЕР_1, однак зважаючи на те, що останнім порушено порядок вирішення клопотання про затвердження проекту землеустрою та порушено право позивача на отримання земельної ділянки для створення та ведення фермерського господарства, дійшов висновку, що з метою захисту прав та інтересів позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 12.03.2018 року про затвердження проекту землеустрою в частині земельної ділянки площею 16,0313 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що згідно відомостей з Державного кадастрового реєстру, земельні ділянки, сформовані зі спріної земельної ділянки площею 16,0313 га, передано у власність третім особам.

Надаючи правову оцінку сукупності вищезазаначених обставин, колегія суддів виходить зі слідуючого.

Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єкт владних повноважень-орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

За правилами п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) зазначено, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 821/772/18 (провадження № 11-1065апп18).

Як вбачається з матеріалів справи позивач фактично не погоджується з бездіяльністю відповідача про незатвердження проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки площею 16,0313 га та з рішенням щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 16,0313 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка в подальшому поділена на окремі земельні ділянки, які передані у власність іншим особам.

Так, згідно відомостей з Державного кадастрового реєстру, 08.02.2018 зареєстровано право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 1,8000 га кожна за слідуючими особами, за наступними кадастровими номерами:

- за ОСОБА_12, кадастровий номер: НОМЕР_6;

-за ОСОБА_8, кадастровий номер: НОМЕР_7;

-за ОСОБА_9, кадастровий номер: НОМЕР_8;

-за ОСОБА_13, кадастровий номер: НОМЕР_9;

- за ОСОБА_6, кадастровий номер: НОМЕР_10;

-за ОСОБА_14, кадастровий номер: НОМЕР_11.

Тобто, у цій справі існує спір щодо не надання в оренду земельної ділянки, яка передана у власність третім особам, а тому такий спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивач у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, оскільки виник спір про право цивільне.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов'язків.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 цього Кодексу).

На підставі частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема в постановах від 26.04.2016р. (справа №823/1604/14), від 31.05.2016р. (справа №2-а-227/11), від 01.06.2016р. (справа №569/23686/13а) та викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13, від 06 червня 2018 року у справі№ 826/631/15, від 25 квітня 2018 року у справі № 825/519/17, від 29 серпня 2018 року у справі № 522/23245/16-а, від 28 листопада 2018 року у справі № 362/1038/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/15700/17, 23 січня 2019 року у справі № 815/8551/13-а.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.07.2006р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також захисту приватного права позивача, на користування спірною земельною ділянкою.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 діючого КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин слід закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачу, що даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 238,243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов'язання вчинити дії закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 лютого 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.