Справа № 200/10/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 р. Справа№200/10/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка О.М. при секретарі судового засідання Рудь Т.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області відповідача 2: Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, відповідача 2: Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності та є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області. З лютого 2017 року виплата пенсії була припинена з невідомих підстав, що підтверджується випискою по картковому рахунку на ім'я ОСОБА_1 У вказаній виписці мається два записи щодо безготівкового зарахування на рахунок пенсії. Один запис від 09.12.2016 року - виплата пенсії за грудень 2016 року, та 28.12.2016 року - виплата пенсії за січень 2017 року. ОСОБА_1, було взято на облік як внутрішньо переміщену особу в Управлінні праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради у м. Краматорську. 30.10.2017 року була подана заява до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про витребування пенсійної справи та 30.10.2017 року пенсійна справа запрошена з Бахмутсько-Лиманського об'єднаного УПФУ Донецької області та прийнята на облік. Проте, виплата пенсії була поновлена лише в серпні 2018 року. З невідомих причин пенсійні виплати припинились з лютого 2017 року та виплати були поновлені лише у серпні 2018 року. У листопаді 2018 року з невідомих причин, пенсія також виплачена не була. Фактично, поновлення виплати пенсії здійснено з серпня 2018 року за серпень 2018 року, проте за період з лютого 2017 року до серпня 2018 року заборгованість зі сплати пенсії (за 18 місяців) виплачена не була. У грудні 2018 року була виплачена пенсія за грудень 2018 року, проте заборгованість за листопад 2018 року не виплачена.

29.10.2018 року через особовий кабінет порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області із відповідним запитом, в якому просила, повідомити: дату та підстави припинення (призупинення) виплати пенсії; дату та підстави відновлення виплати пенсії; суму пенсії, яка не була нарахована (виплачена) з моменту припинення виплати пенсії до її відновлення; підстави, з яких не була нарахована та виплачена заборгованість по виплаті пенсії, яка утворилась за період 2016-2018 роки. На вказаний запит, 07.11.2018 року позивач отримала лист голови комісії з припинення управління Макаренко Л.В., з якого вбачається наступне: На підставі особистої заяви від 30.10.2017 року пенсійна справа ОСОБА_1, запрошена з Бахмутсько Лиманського об'єднаного УПФУ Донецької області та прийнята на обпік в управлінні за матеріалами електронної пенсійної справи, як внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території. Відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого поставною КМУ від 08.06.2016 № 365, рішення щодо призначення (відновлення) пенсії органами Пенсійного фонду України можуть прийматись на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами міських рад. Управлінням було направлено на Комісію список від 31.10.2017 № 243/1, в якому зазначені дані для перевірки фактичного місця проживання. На підставі витягу з протоколу засідання Комісії від 01.12.2017 № 168, прийнято рішення про відмову у відновленні виплати пенсії. ОСОБА_1, звернулась до управління за поновленням виплати пенсії. Управлінням було направлено на Комісію список від 12.12.2017 року № 400/2, в якому зазначені дані для перевірки фактичного місця проживання. На підставі витягу з протоколу засідання Комісії від 28.12.2017 № 199, прийнято рішення про відновлення виплати пенсії. З серпня 2018 року ОСОБА_1, отримує поточну пенсію. Стосовно виплати пенсії за минулий період повідомлено, що відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Враховуючи наведене, зазначено, що виплата пенсійних коштів за минулий період буде здійснена після затвердження такого порядку.

07.11.2018р. через особовий кабінет порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, ОСОБА_1, звернулась до Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з відповідним запитом, в якому просила повідомити дату та підстави припинення (призупинення) виплати пенсії у період з 01.01.2016 року до 01.10.2017 року. На вказаний запит, 09.11.2018 року отримала лист за підписом в.о. заступника начальника управління Шуліпа Н.І., з якого вбачається, що ОСОБА_1, перебувала на обліку в управлінні та отримувала пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно запиту № 233 від 01.11.2017 пенсійна справа 01.12.2017 надіслана до управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області. 09.11.2018 р. номер звернення ВЕБ-05745-Ф-С-18-026117, ОСОБА_1, звернулась з клопотанням до Бахмутсько- Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просила повідомити підстави припинення (призупинення) виплати пенсії у січні 2017.

На вказаний запит отримала лист № ВЕБ - 05745-Ф-С-18-026117 без дати за підписом в.о. заступника начальника управління Шуліпа Н., з якого вбачається наступне:

Згідно запиту N2 233 від 01.11.2017 року пенсійна справа знята з обліку з 01.02.2017 та 05.12.2017 надіслана електронна та паперова пенсійна справа до управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області. По питанню виплати пенсії за період з 01.02.2017 необхідно звернутись до управління, в якому ОСОБА_1, перебуває на обліку. Тобто, ані Бахмутсько- Лиманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, ані Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області у своїх листах не вказали підстави припинення виплати пенсії. Позивач вважає, що вказаними діями посадові особи управління ПФУ у м. Краматорськ Донецької області та Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області створюють перешкоди в отриманні інформації щодо порушеного права на пенсію, яке закріплено Конституцією України та іншим законодавством. Позивач вважає, що припинення виплати пенсії було незаконним, а Бахмутсько-Лиманське об'єднане управління пенсійного фонду припинило виплату пенсії без будь-яких підстав, повідомлень або документів про зупинення виплати пенсії. Крім того з вказаних листів вбачається, що з серпня 2018 року ОСОБА_1, отримує поточну пенсію. Згідно даних особового кабінету виплата пенсії повинна була відбутись 10.11.2018 року, проте фактично пенсія виплачена не була. Будь яких даних, які б свідчили про причини затримки або припинення виплати пенсії в особовому кабінеті немає. На звернення від 14.11.2018 № ВЕБ-05313-Ф-С-18-026651 Управління пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області надало відповідь від 20.11.2018 № 162/0, що за листопад 2018 пенсія нарахована. Проте, фактично грошові кошті на рахунок в банку "Ощадбанк" зараховані не були. 26.11.2018 року номер звернення ВЕБ-05313-Ф-С-18-027851, повторно звернулась з клопотанням до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, в якому просила повідомити причини невиплати пенсії в листопаді 2018 року; просила надати копію виписки з особового рахунку за листопад 2018р., яка свідчить про нарахування пенсії за листопад 2018. Відповідь ОСОБА_1, отримала за підписом голови комісії з припинення управління ПФУ у м. Краматорську Донецької області Л.Макаренко від 29.11.2018 № 174/0, в якому було повідомлене наступне: з серпня 2018 року ОСОБА_1, отримуєю поточну пенсію. Пенсія за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року та за листопад 2018 року в сумі 13068,00 гри. нарахована. Стосовно виплати пенсії за минулий період повідомлено, що відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 № 365, орган що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Тобто, звернення позивача від 14.11.2018 року та 26.11.2018 року по суті розглянуті не були, оскільки підстави саме невиплати пенсії за листопад 2018 року в листах від 20.11.2018 та 29.11.2018 не наведені. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує конституційні права. Просила суд визнати протиправними дії Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, які полягають в припинені та не виплаті ОСОБА_1, пенсії за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року включно, визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у невиплаті ОСОБА_1, пенсії за період з листопада 2017 року по липень 2018 року включно, а також за листопад 2018 року та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1, заборгованість з виплати пенсії за період з лютого 2017 року по липень 2018 року включно, а також за листопад 2018 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Крім того, позивача просила суд поновити строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 08 січня 2019 року суд відкрив провадження по справі, призначивши до розгляду на 28 січня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28 січня 2019 року розгляд справи був відкладений на 18 лютого 2019 року.

21 січня 2019 року управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області надало через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області вмотивовувало наступним. Згідно особистої заяви від 30.10.2017 про запит пенсійної справи з УПФУ м. Бахмут Донецької області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної пенсійної справи з 01.02.2017 року. Пенсія ОСОБА_1 виплачена по січень 2017 року включно. Відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, рішення щодо призначення (відновлення) пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматись на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами міських рад (далі - Комісія). Управлінням було направлено на Комісію список, в якому зазначені дані для перевірки фактичного місця проживання позивача. На підставі отриманого рішення Комісії по протоколу від 30.11.2017 № 168 прийняте рішення про відмову виплати пенсії заявниці. 11.12.2017 ОСОБА_1 звернулась до управління за поновленням виплати пенсії. Управлінням було направлено на Комісію список, в якому зазначені дані для перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 На підставі отриманого рішення Комісії по протоколу від 28.12.2017 № 199 прийняте рішення про відновлення виплати пенсії позивачу. Пенсійна справа відпрацьована. З грудня 2017 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію. Щодо вимоги позивача сплатити заборгованість за весь період, управління зазначає, що відповідно до пункту 15 постанови КМУ № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами, внесеними постановою КМУ № 335 від 25.04.2018 року) «орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України» До теперішнього часу окремий порядок Кабінетом Міністрів України не визначено.

22 січня 2019 року Бахмутсько - Лиманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надало через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію Бахмутсько - Лиманське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області вмотивовувало наступним. ОСОБА_1 на обліку в Управлінні не перебуває. На адресу Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов запит пенсійної справи ОСОБА_1 від управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області від 01.11.2017 року №233. Станом на 08.01.2019 року пенсійна справа ОСОБА_1 була відправлена до управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області.

24 січня 2019 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначила наступне. Відповідач посилається на п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, та вказує, що позивач мав право оскаржити рішення органу владних повноважень в адміністративному суді. Проте, вказане твердження не передає всієї суті п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, відповідач процитував одну частину вказаної норми та не зазначив іншу, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Тобто йде мова не тільки про оскарження рішень, але й дій чи бездіяльності. Також є незрозумілим посилання відповідача на те, що з позовної заяви не зрозуміло, яке рішення оскаржується та які дії є не правомірними, оскільки у позовній заяві та у п.п. 2,3 прохальної частини позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1, просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період з листопада 2017 року по липень 2018 року включно, а також за листопад 2018р. та з зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з лютого 2017 року по липень 2018 року включно, а також за листопад 2018р., шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк". Висловлена відповідачем думка про те, що позивач мала спочатку звернутись з заявою до управління і лише в разі отримання від управління відмови в поновленні виплати пенсії, вона має право оскаржити цю відмову в судовому порядку, порушує моє право передбачене ст. 55 Конституції України. Так, відповідно до ч.1,2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 19-рп/2011 від 14.12.2011, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України ( 254к/96-ВР ) необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Позивач вважає, що процедура відновлення виплати пенсії, згідно якої, рішення про відновлення виплати пенсії було прийнято лише після другого звернення, з посиланням на постанову КМУ від 08.06.2016 №365 обмежує право на отримання пенсії, оскільки вперше позивач звернулась до УПФУ в м. Краматорську 30.10.2017 року, а остаточне рішення про відновлення виплати пенсії було прийнято на підставі витягу з протоколу засідання Комісії лише 28.12.2017 року, тобто майже через 2 місяці. У відзиві відповідач зазначає, що з грудня 2017 року ОСОБА_1 отримує поточну пенсію. Проте вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки позивач отримує пенсію лише з серпня 2018 року. Факт того, що отримувати пенсію позивач почала в серпні 2018, року а не у грудні 2017 року, підтверджується наступними доказами, які були додані до позовної заяви: випискою по картковому рахунку; листом управління ПФУ у м. Краматорську Донецької області від 29.11.2018 № 174/0; листом управління ПФУ у м. Краматорську Донецької області від .07.11.2018 №142/0.

04 лютого 2019 року від управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську надійшли пояснення по справі наступного змісту, згідно особистої заяви від 30.10.2017 року про запит пенсійної справи з УПФУ м. Бахмут Донецької області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної пенсійної справи з 01.02.2017 року. Пенсія за період з 01.02.2017 по 31.07.2018 нарахована на виплатний період серпня 2018 року. З 01.08.2018 року ОСОБА_1, отримує поточну пенсію. Нарахована сума пенсії за листопад 2018 року була повернута банківською установою «Ощадбанк» згідно платіжного доручення №3892 від 09.11.2018 року з позначкою що рахунок належить іншій особі. Щодо виплати пенсії за минулий період відповідач зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, виплата пенсійних коштів за минулий період буде здійснена після затвердження такого порядку. Таким чином пенсія з 01.02.2017 року по 31.07.2018 року та за листопад 2018 нарахована, але не виплачено за відсутністю фінансування.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1. Позивач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 3 групи, про що свідчить пенсійне посвідчення НОМЕР_3 від 26.06.2013 року.

30 жовтня 2017 року позивач взятий на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_2, про що свідчить довідка № від 30.10.2017 року.

Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області до відзиву на адміністративний позов надало довідку на ім'я ОСОБА_1 в якій зазначено, що позивачу пенсія не виплачувалась з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно, в довідці також зазначено, що пенсія позивачу нараховувалась, але не виплачувалась .

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. При цьому основи соціального захисту, а також форми і виді пенсійного забезпечення, визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, з огляду на положення статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Разом з цим, положення частини 1 статті 27 цих же основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов'язків щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Отже, Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування вичерпних випадків припинення таких страхових виплат, як пенсія, не передбачають, але встановлюють, що вони можуть бути передбачені іншими законами.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Згідно статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Відповідно частини 1 статті 49 Закону України №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, і закон, який є спеціальним, вичерпних випадків припинення пенсійних виплат не передбачав, але унормовував, що ці інші випадки припинення пенсійних виплат можуть бути передбачені тільки законом.

Також суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку, хоча припинення виплати пенсії могло мати місце й в інших випадках, передбачених іншим законом, воно можливе виключно на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Суд зазначає, що з квітня 2018 року по час прийняття рішення по справі, постанова Кабінету Міністрів України № 365 не прийнята. Крім того, суд звертає увагу сторін, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата пенсії яка гарантована Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Суд зазначає, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, в силу положень статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб". Проте будь-яких положень щодо незастосування до внутрішньо переміщених осіб Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у собі не містить, а положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Закону України "Про боротьбу з тероризмом" не містять вказівок про те, що ці закони є спеціальними по відношенню до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд констатує, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Закон України "Про боротьбу з тероризмом" не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і пенсії, як і не наділяє органи пенсійного фонду України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення виплати пенсії, як це прямо встановлено частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і тим більше, не встановлює права вчинити це автоматично на підставі інформації, отриманої від управління праці та соціального захисту населення, Держприкордонслужби або іншого державного органу про відсутність внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання чи про її повернення до покинутого місця проживання і не повернення назад.

Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії, суд вважає таким, що не мало ознак "законності". Тому, суд не бачить необхідним перевіряти дії пенсійного органу на предмет того чи переслідували вони легітимну мету: публічні або ж суспільні інтереси, а також чи було втручання у право на мирне володіння своїм майном пропорційним поставленій меті. Встановлення судом відсутності "законності втручання", тобто вчинення дії не у спосіб, що встановлений законом, є окремою підставою, яка вказує на те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими в цій частині вимоги позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03.05.2018.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п'ятої статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення виплати пенсії позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

Позивач в адміністративному позові просила суд визнати протиправними дії Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, які полягають в припинені та не виплаті ОСОБА_1, пенсії за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року включно, визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у невиплаті ОСОБА_1, пенсії за період з листопада 2017 року по липень 2018 року включно, а також за листопад 2018 року та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1, заборгованість з виплати пенсії за період з лютого 2017 року по липень 2018 року включно, а також за листопад 2018 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» проте згідно з довідки відповідача яка долучена до відзиву на адміністративний позов вбачається, що пенсія ОСОБА_1 не виплачувалась управлінням Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно, з грудня 2017 року пенсія позивачу виплачується в повному розмірі.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, про визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, які полягають у невиплаті ОСОБА_1, пенсії за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1, заборгованість з виплати пенсії за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Відповідно до статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оскаржується та оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що невиплата пенсії позивачу є протиправною бездіяльністю суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області, то відповідно до спірних правовідносин має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

Отже, згідно з нормами частини другої статті 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення. Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Правовий висновок щодо неможливості застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія викладений в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18).

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

У відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1: управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області відповідача 2: Бахмутсько - Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) які полягають у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) заборгованість з виплати пенсії за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року включно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині виплати пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2) суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 25 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Кониченко О.М.