Справа № 817/1603/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 лютого 2019 року

Київ

справа №817/1603/17

адміністративне провадження №К/9901/1731/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Юрченко В.П., Шипуліної Т.М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду 16 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 817/1603/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дубномолоко» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Дубномолоко» звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.10.2017 № .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду 16 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року позов задоволено.

Офіс великих платників податків ДФС звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду 16 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 817/1603/17, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921 гривень (стаття 7 Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік").

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі є вимога про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.10.2017, відповідно до якого позивачу застосовано штрафні санкції у сумі 365400,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суди виходили з наступного. Ліцензійним договором № Л-02/01-14 від 02.01.2014 передбачено, АТ "Дубномолоко" (Ліцензіар) надає ТОВ "Комо-Експорт" (Ліцензіат) за плату право використовувати у своїй діяльності товарний знак "КОМО" та "Справжній сир КОМО". Згідно з п.5.3 даного ліцензійного договору розмір щорічного платежу за використання товарних знаків за один рік становить 10000, 00 гривень без ПДВ.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року судом першої інстанції призначено у справі судово-економічну експертизу дослідження об'єктів інтелектуальної власності, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Яка вартість користування торгових марок (торгових знаків) «КОМО» та «Справжній сир «КОМО» для ТОВ «Комо-Експорт» в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 згідно договору № Л-02/01-14 від 02.01.2014». Проведення судової експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Висновком судового експерта № 345 судової експертизи інтелектуальної власності по справі № 817/1603/17 встановлено, що вартість користування торгових марок "КОМО" та "Справжній сир КОМО" для ТОВ "Комо-Експорт" в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 згідно договору № Л-02/01-14 від 02.01.2014 складає 10000,00 грн. Відтак, за невідповідності господарської операції між Приватним акціонерним товариством "Дубномолоко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комо-Експорт" вимогам пп.39.2.1.4 пп.39.2.1 ст.39 Податкового кодексу України, така не відноситься до контрольованих операцій. За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відсутність підстав для визнання операції контрольованою, вчиненою позивачем із контрагентом ТОВ «Комо-Експорт», виключає обов'язок позивача подавати звіт про контрольовані операції за 2014 рік, та як наслідок, застосування податковим органом штрафних санкцій за неподання звіту є протиправним.

Скаржник у касаційній скарзі не наводить обґрунтованих доводів, які б спростовували правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та застосування законодавства на час спірних правовідносин, а також значення справи для сторін та суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, рішення Рівненського окружного адміністративного суду 16 серпня 2018 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі про скасування податкового повідомлення-рішення, не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду 16 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 817/1603/17.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: підписІ.А. Васильєва
підписВ.П. Юрченко
підписТ.М. Шипуліна