Справа № 520/11308/18
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

22 лютого 2019 р. справа №520/11308/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання - Поволяєвій К.В.,

за участі:

представника позивача - Скребець О.М.,

представника відповідача - Гаєвська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30, ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженої відповідальністю «Ветсинтез» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію ДФС України №4120/6199-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року, надану ТОВ «Ветсинтез».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.08.2018 позивач звернувся на адресу ДФС України з запитом (вихідний №1241 від 27.08.2018 р.) в порядку вимог п.52.1 та п.52.2.ст. 52 ПК України, з питання надання індивідуальної податкової консультації з питання: чи підлягає оподаткування податком з доходів фізичних осіб та військовим збором кошти, які виплачуються (компенсуються) підприємством працівнику, після повернення його з відрядження, за фактично витрачені ним власні кошти під час відрядження на закупівлю паливно - мастильних матеріалів (ГСМ), омивача скла, оливу моторну, дистильовану воду та мешкання, у разі якщо підприємством не видавався працівнику аванс на відрядження. На вказаний запит позивач отримав індивідуальну податкову консультацію ДФС України №4120/6199-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року, відповідач посилаючись на вимоги ПК України, зробив висновок: у разі якщо працівником придбання товарів (робіт, послуг) здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (работодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений цьому працівнику реалізовані (продані) товари (роботи, послуги) включаються до його загального місячного (річного) оподаткованого доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах, з яким не згоден позивач. Позивач вважає, що відповідно до вимог ст.ст.165, 170 ПК України, вказані суми не є доходом працівників підприємства. а є сумою компенсації їх витрат при відряджені, з огляду на викладене просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що листом від 24.09.2018 року №4120/6199-99-13-02-03-15/ІПК відповідачем була надана податкова консультація по суті порушених у запиті питань з посиланням на норми Податкового кодексу України, що регулюють ці відносини, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Позивач не скористався правом надати відповідь на відзив.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 Податкового кодексу України).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства, (пункт 52.3 статті 52 Податкового кодексу України).

Приписами пунктів 52.4 та 52.5 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Водночас, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору (пункт 53.3 статті 53 Податкового кодексу України).

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладені законодавчі положення вбачається, що податкова консультація надається контролюючими органами у межах компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, виходячи з норм або змісту відповідного податку чи збору.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, дослідженню підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідність зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Суд вважає, що запит Товариства з обмеженої відповідальністю «Ветсинтез» відповідає формі та вимогам пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України, а позивач просить надати консультацію з питання, що належить до компетенції відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи 27.08.2018 року ТОВ «Ветсинтез» звернулось до ДФС України з запитом №1241 від 27.08.2018 р. в порядку вимог п.52.1 та п.52.2.ст. 52 ПК України про надання індивідуальної податкової консультації, в якому просило роз'яснити наступні питання: - чи підлягає оподаткування податком з доходів фізичних осіб та військовим збором кошти, які виплачуються (компенсуються) підприємством працівнику, після повернення його з відрядження, за фактично витрачені ним власні кошти під час відрядження на закупівлю паливно - мастильних матеріалів (ГСМ), омивача скла, оливу моторну, дистильовану воду та мешкання, у разі якщо підприємством не видавався працівнику аванс на відрядження.

За результатами розгляду вказаного звернення, керуючись ст.52 ПК України, відповідачем була надана податкова консультація ДФС України від 24.09.2018 року №4120/6199-99-13-02-03-15/ІПК.

Згідно статей 162, 163 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є податкові агенти, а об'єктом оподаткування - загальний місячний (річний) дохід.

Положенням пункту 164.1 статті 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з положеннями підпункту 165.1.11 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) до загально місячного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 ПКУ, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.

Пунктом 170.9 статті 170 ПКУ передбачено оподаткування суми, виданої платнику податку на відрядження або під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 ПКУ строку.

Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПКУ не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Будь-які витрати на відрядження не включаються до оподатковуваного доходу платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає.

Отже, видані кошти працівнику підприємства на відрядження не є об'єктом оподаткування на доходи фізичних осіб та не включаються до загального місячного оподатковуваного доходу лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат та за умови, що відрядження пов'язане з господарською діяльністю підприємства.

Суд відмічає, що після повернення з відрядження працівник зобов'язаний надати Звіт про використання коштів за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 року №841 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання». Разом із Звітом подаються документи (в оригіналі), що підтверджують вартість оплачених витрат, із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком).

Відповідно до п.16-1 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб і військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст.168 ПК України.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Отже, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку від роботодавця на відрядження або під звіт за умови що відрядження пов'язане з господарською діяльністю підприємства, а тому вказаний дохід не є об'єктом оподаткування військовим збором.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що сума витрат, яка відшкодована найманому працівнику на підставі наданого Звіту про використання коштів оригіналів документів, що підтверджують вартість понесених витрат, за умови що відрядження пов'язане з господарською діяльністю підприємства, не є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, незалежно від того, що аванс не видавався, а витрати, під час відрядження, здійснювались за власні кошти.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином повноти та обґрунтованості податкової консультації Державної фіскальної служби України №4120/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року, а тому позовні вимоги про скасування зазначеного рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30, ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) №4120/6/99-99-13-02-03-15/ІПК від 24.09.2018 року, надану Товариству з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30, ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30, ) судовий збір у сумі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови виготовлено 22.02.2019 року.

Суддя Біленський О.О.