Справа № 804/11275/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2019 року

Київ

справа №804/11275/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2639/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 (суддя - Царікова О.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 (колегія суддів: головуючий суддя - Уханенко С.А., судді - Богданенко Ш.Ю., Дадим Ю.М.)

у справі №804/11275/13-а

за позовом Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Державне підприємство «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (далі - Підприємство) звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дій Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - ДПІ) під час проведення перевірки позивача та про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення від 29.12.2012 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму у розмірі 494 435 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач дійшов помилкового висновку про завищення Товариством суми від'ємного значення податку на додану вартість, неправильно при цьому застосувавши положення статті 102 Податкового Кодексу України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 29.12.2012 № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму у розмірі 494 435, 00грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та неправильно застосувавши при цьому норми матеріального і процесуального права.

Підприємство відзиву на касаційну скаргу не надало, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.07.2014 відкрито касаційне провадження.

10.01.2018 справу, в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за серпень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за вересень 2012 року, ДПІ складено акт від 21.12.2012.

В акті викладено висновок контролюючого органу про порушення Підприємством:

- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України з урахуванням термінів давності, визначених ст. 102 розділу II Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду декларації з ПДВ за вересень 2012 року на суму 494 435 грн.

На цій підставі ДПІ 29.12.2012 прийнято податкове повідомлення-рішення, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 494 435 грн.

Не заперечуючи наявність у позивача документально підтверджених доказів сплати під час здійснення господарської діяльності у 2009 році податку на додану вартість у розмірі 494 435 грн., свої дії щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач мотивує тим, що Підприємством при визначенні податкових зобов'язань у 2012 році з урахуванням вищезгаданої суми порушено вимоги статті 102 Податкового Кодексу України.

Скасувавши податкове повідомлення-рішення ДПІ суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що безпідставними та такими що не ґрунтуються на законі є доводи відповідача про необхідність застосування у спірних правовідносинах приписів статті 102 Податкового Кодексу України щодо строків давності.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2012 в зв'язку з наступним.

Пунктом 102.5 статті 102 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) обумовлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Верховним Судом вже висловлювалась правова позиція щодо застосування положень статті 102 Податкового Кодексу України.

Так, в постанові від 04 квітня 2018 року у справа №816/5390/13-а Верховний Суд зазначив, що пунктом 102.5 статті 102 ПК України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Тобто, застосування цієї норми можливо у тому випадку, коли платник має намір відшкодувати податок на додану вартість із бюджету, прийняв рішення про таке відшкодування та звернувся до податкового органу із заявою в установленому Кодексом порядку.

У справі, яка розглядається суди виходили з того, що позивач не заявляв свого наміру на відшкодування податку на додану вартість із бюджету, відповідного рішення не приймав та не звертався до відповідача із необхідною заявою, у зв'язку з чим Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем при проведенні перевірки безпідставно застосовані положення пункту 102.5 статті 102 ПК України, які визначають строки давності для подання заяви про бюджетне відшкодування, до показників залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду декларації з податку на додану вартість.

Ототожнення ж відповідачем таких дій платника податку, як подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування та декларування залишку від'ємного значення податку, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, є помилковим.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 у справі №820/3005/17.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що Підприємство не зверталось до контролюючого органу із заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок щодо безпідставності застосування до спірних правовідносин положень статті 102 Податкового Кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова