Справа № 1940/1374/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/239/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Марцинковській О.М.,

з участю представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року (суддя- Баранюк А.З., ухвалене в м. Тернополі о 13:04, повний текст складено 08.11.2018р.) у справі № 1940/1374/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Держпраці у Тернопільській області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № ТР725/40/АВ/ТД-ФС від 27 червня 2018 року.

В обгрунтування позову зазначає, що посадовими особами управління Держпраці у Тернопільській області винесено постанову № ТР725/40/АВ/ТД-ФС від 27 червня 2018 року про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 у розмірі 223380,00 грн за використання позивачем праці найманих працівників без укладення трудового договору та повідомлення про прийняття працівників на роботу до територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що є порушенням вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України. Позивач не погоджується з даною постановою, оскільки відповідачем не доведено факти наявності трудових відносин між позивачем та двома невстановленими особами, що і стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 27 червня 2018 року № ТР725/40/АВ/ТД-ФС4 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Тернопільській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 2762 грн. 42 коп.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Тернопільській області на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, управління Держпраці у Тернопільській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, у якій, з посиланням на порушення судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, вказує, що дії посадових осіб управління Держпраці у Тернопільській області є правомірними, оскільки ФОП ОСОБА_2 не укладено трудових договорів із найманими працівниками та не подано повідомлення про прийняття працівників на роботу до територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Також вказує що стягнені судом першої інстанції витрати на правовову допомогу, не підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду законним та просить залишити його без змін.

Відповідач - управління Держпраці у Тернопільській області будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 червня 2018 року управлінням Держпраці у Тернопільської області було проведено захід державного контролю (інспекційне відвідування) у діяльності ФОП ОСОБА_2, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування від 08 червня 2018 року № ТР725/40/АВ, в якому зафіксовані порушення законодавства про працю, допущені позивачем, а саме: в порушення частини 1 статті 21 КЗпП України, частини 3 статті 24 КЗпП України та Постанови КМУ "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", ФОП ОСОБА_2 не укладено трудових договорів із найманими працівниками та не подано повідомлення про прийняття працівників на роботу до територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а. с. 48-50).

ФОП ОСОБА_2 подав зауваження (заперечення) до акту інспекційного відвідування № ТР725/40/АВ від 08 червня 2018 року, у яких позивач вказує на те, що інспекційне відвідування проведено в невідомому позивачу місці та без його присутності, інформація, викладена в акті від 08 червня 2018 року є недостовірною та нічим не підтвердженою, встановлення факту порушення позивачем трудового законодавства ґрунтується лише на усних поясненнях невстановлених осіб.

Відтак управлінням Держпраці у Тернопільській області винесено припис про усунення виявлених порушень від 19 червня 2018 року, яким зобов'язано позивача усунути порушення зафіксовані у акті інспекційного відвідування № ТР725/40/АВ від 08 червня 2018 року, та 27 червня 2018 року винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ТР725/40/АВ/ТД-ФС, якою відповідно до статті 259 КЗпП України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 223380,00 грн.

ФОП ОСОБА_2 не погодившись з даною постановою про накладення штрафу звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач не довів належними доказами факт використання позивачем найманої праці відтак постанова про накладення штрафу прийнята неправомірно і підлягає скасуванню.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язані виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, що передбачено законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із пунктом 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509. (надалі - Порядок № 509)

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що трудовий договір чинне законодавство визначає як домовленість між працівником і власником про умови виконання роботи, оскільки працівники самі не організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам.

Відповідно до положень статі 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

Також постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Як видно з матеріалів справи, а саме з довідки, складеної інспектором Управління Держпраці І.В. Гранківською від 01 червня 2018 року, у якій зазначено, що під час підготовки до інспекційного відвідування за зверненням ОСОБА_3 від 15 травня 2018 року інспектором праці було здійснено дзвінок за номером телефону НОМЕР_1, що зазначений в оголошенні на який відповіла особа, яка представилась ОСОБА_2 та повідомила, що він є фізичною особою-підприємцем та надає послуги з прибирання. Електронною поштою надісланий рахунок - фактура №3-18 від 01 червня 2018 року. Одночасно ОСОБА_2 повідомив, що прибирання може здійснювати одна або дві особи та повідомив вартість послуг прибирання. На підтвердження відомостей, зазначених у вказаній довідці, відповідачем до матеріалів справи долучено копію рахунку-фактури №3-18 від 01 червня 2018 року. Крім того, у наявній в матеріалах справи, довідці від 07 червня 2018 року зазначено, що у приміщенні Діагностичного центру психофізіологічної експертизи по вул. Шпитальній, 6 виявлено 2 особи, котрі надавали послуги з прибирання приміщень. Особи, які здійснювали прибирання відмовились надавати будь-яку інформацію та письмові пояснення стосовно себе, на вигляд вік зазначених осіб 30 та 55 років. Проте, усно повідомили, що їхнім роботодавцем є ФОП ОСОБА_2, в якого вони працюють близько 5 місяців. Зазначені особи, здійснивши телефонні дзвінки до суб'єкта господарювання, повідомили, що нададуть пояснення у його присутності. Однак, після телефонних розмов почали швидко збирати свій інвентар і покидати приміщення, без пояснень.

Судом першої інстанції, з показів ОСОБА_2, встановлено, що наприкінці 2014 року, він звільнився з роботи та був вимушений піти працювати на будову. В основному виконував прості вантажні роботи, носив будівельні матеріали, меблі, побутову техніку, зносив будівельне сміття. Чим займається і до тепер. Інколи прибирав квартири та зносив будівельне сміття. Роботу спочатку шукав по оголошеннях, пізніше і зараз - через знайомих. ФОП ОСОБА_2 зазначив, що інформація інспекторів, про те що йому дзвонили за номером телефону НОМЕР_1, який був вказаний в оголошенні, і домовлялися саме з ним про прибирання не відповідає дійсності. Наголошував на тому, що цей номер йому не належить. Ще на початку роботи на будовах він розклеював свої оголошення, зараз цього не робить. За час роботи познайомився з багатьма людьми, які теж заробляють собі такими роботами. В березні цього року позивач познайомився з юристом Осадцем Андрієм Михайловичем, який порадив позивачу зареєструватися підприємцем і допоміг в цьому, зараз допомагає здавати звіти в податкову інспекцію. На початку червня ФОП ОСОБА_2 подзвонив знайомий ОСОБА_4, сказав, що до нього дзвонили з приводу прибирання і дав телефон до замовника. Позивач передзвонив за цим номером, запитав про об'єкт і про площу, сказав скільки це приблизно буде коштувати. Коли його попросили надіслати їм рахунок, він звернувся до знайомого юриста Осадця Андрія Михайловича, щоб він допоміг позивачу зробити рахунок про який його просив замовник по телефону, бо не знав як це робиться, а також надав телефон жінки, що дзвонила, він його написав і відправив на електронну пошту. Через кілька днів до позивача знову зателефонував ОСОБА_4, і надав контакти до жінки, яка хотіла замовити прибирання (пізніше з'ясувалося, що це була інспектор праці) в офісі на Шпитальній. Суд першої інстанції встановив, що позивач зателефонував за номером телефону, що дав ОСОБА_4 та запитав умови та площу, а також терміни виконання - жінка хотіла якомога швидше. Позивач тоді не мав можливості це зробити, площа прибирання була надто великою для нього одного, і він їй сказав, що замість позивача може прийти хтось інший, їй додатково передзвонять, і вона погодилась. Того ж дня позивач передзвонив до знайомої, ОСОБА_5, яка прибирає квартири, сказав їй що робота стосується прибирання і дав їй номер телефону. Позивач, даючи пояснення в якості свідка у судовому засіданні, наголошував на тому, що ОСОБА_5 не є його працівником, він не виплачує їй заробітну плату, не визначає обсяг та вартість її робіт, про все вона домовляється самостійно і оплату за прибирання теж отримує самостійно. 07 червня до ФОП ОСОБА_2 подзвонила ОСОБА_5 і сказала, що її допитують працівники інспекції праці, запитала, що їй робити і що казати. Позивач не знав, що їй відповісти і що робити. Згодом вона подзвонила позивачу і сказала, що вона звідти пішла. Позивач зазначив, що пізніше його кілька разів викликали в поліцію і в Управління Держпраці у Тернопільській області, він їм пояснював та розказував все те ж саме, що і суду. Неодноразово наголошував на тому, що не наймає найманих працівників і нікому не платить заробітну плату.

Крім цього судом першої інстанції з показів позивача встановлено, що рахунок був надісланий на електронну пошту відповідача за проханням працівника відповідача, яка до нього телефонувала, оскільки вона в телефонній розмові пояснила позивачу, що для замовлення таких послуг замовник спочатку хоче вивчити цінові пропозиції і інших суб'єктів підприємницької діяльності, які надають такі послуги, а вже потім визначитися із виконавцем робіт. Зазначена обставина не заперечувалася представником відповідача.

Також судом першої інстанції з показів свідка ОСОБА_5 встановлено, що вона є знайомою позивача, якій той подзвонив і повідомив, що є робота з прибирання, дав номер телефону жінки, яка замовляла прибирання і сказав, що можна домовитись про роботу. ОСОБА_5 зателефонувала за даним номером телефону та самостійно домовлялась із жінкою (пізніше з'ясувалося, що це була інспектор праці) про об'єкт, площу і оплату праці їй пообіцяли оплатити 1000 грн. ОСОБА_5 разом із своєю матір'ю ОСОБА_6 прийшла за вказаною по телефону адресою: вул. Шпитальна, 6 для прибирання, де її зустріли інспектори праці та почали допитувати про трудові відносини із позивачем. ОСОБА_5 розгубилась, зателефонувала до позивача і повідомила про ситуацію, що склалась. Не розуміючи про які трудові відносини її запитують, ОСОБА_5 не даючи жодних пояснень разом із матір'ю покинула місце прибирання. Вона зазначила, що жодних документів для встановлення її особи інспектори праці в неї не просили, сама вона нічого не надавала і не підписувала. Зазначила, що у жодних трудових відносинах із позивачем не перебуває, працює сама.

З показів допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_7 встановлено, що вони з позивачем є друзями, ФОП ОСОБА_2 дійсно звертався до нього, як до юриста за допомогою в оформленні позивача фізичною особою-підприємцем, а зараз допомагає йому здавати звіти в податкову інспекцію. Також, вказав що саме він допоміг позивачу зробити рахунок про який його просив замовник по телефону та дав йому телефон жінки, що дзвонила. ОСОБА_7 підтвердив, що саме він написав і відправив із своєї робочої електронної пошти на електронну пошту замовника рахунок-фактуру № 3-18.

На підтвердження даних обставин в матеріалах справи наявна роздруківка сторінки електронної скриньки з якої надіслано відповідачу рахунок-фактуру № 3-18, де відправником зазначено Юінвест Тернопіль - місце роботи свідка, що спростовує твердження відповідача про надіслання зазначеного рахунку позивачем.

Крім цього судом першої інстанції з показів свідка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що саме його номер телефону НОМЕР_1 був зазначений у оголошенні та саме йому телефонувала інспектор праці з приводу роботи щодо прибирання, а вже ОСОБА_4 телефонував позивачу і передавав йому номер телефону жінки - замовника прибирання (інспектора праці).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені факти спростовують твердження відповідача про те, що при здійсненні дзвінка за номером телефону НОМЕР_1, який був вказаний в оголошенні, інспектору праці відповів ФОП ОСОБА_2 та повідомив, що він як фізична особа - підприємець надає послуги з прибирання.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не довів факт використання позивачем найманої праці та правомірність своїх дій при винесенні постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ТР725/40/АВ/ТД-ФС від 27 червня 2018 року на ФОП ОСОБА_2, а тому оскаржувану постанову підставно скасовано.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про стягнення з відповідача 6000 грн. понесених судових витрат на правову допомогу, оскільки такі підтверджені розрахунком вартості правової допомоги від 31 жовтня 2018 року (а. с. 106) та актом приймання-передачі наданих послуг (а. с. 107), в яких визначено види правничої (правової) допомоги та погоджено розмір гонорару по Договору.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову шляхом скасування постанови про накладення штрафу від 27 червня 2018 року №ТР725/40/АВ/ТД-ФС4.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 1940/1374/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 20.02.2019р.