Справа № 815/648/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/648/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправною відмову керівництва Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 02.10.2017 року за №3.3/517-17/ч-471 із посиланням на лист керівництва Міністертва юстиції України від 08.09.2017 року за №34831/21900-0-32-17/16 у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 50% працездатності, із визначенням 3-ої групи інвалідності,

- зобов'язати керівництво Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України нарахувати одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 50% працездатності, із визначенням 3-ої групи інвалідності, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції в сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатності осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (становить 1624,00 грн.), для працездатних осіб календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, станом на дату встановлення позивачу 3-ої групи інвалідності, а саме 22.05.2017 року, та виплатити одноразову грошову допомогу, що становить 243600,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Міністерства юстиції України від 08.09.2017 року за №34831/21900-0-32-17/16 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 50% працездатності, із визначенням 3-ої групи інвалідності.

Зобов'язано Міністерство юстиції України прийняти рішення про нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 50% працездатності, із визначенням 3-ої групи інвалідності, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції в сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатності осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (становить 1624,00 грн.), для працездатних осіб календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, станом на дату встановлення позивачу 3-ої групи інвалідності, а саме 22.05.2017 року, та виплатити одноразову грошову допомогу, що становить 243600,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, а також Міністерство юстиції України подали апеляційні скарги.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018 року апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України повернуто апелянту.

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України прийнято до провадження.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що вказане рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, неповним з'ясуванням судом обставин справи.

Відповідач посилається на те, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції призначається відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» тільки тим, особам, які звільнені до 07.11.2015 року, а звільненим після 09.12.2015 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію». В свою чергу, у період з 07.11.2015 року до 09.12.2015 року порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги відсутні. З огляду на те, що позивач був звільнений 13.12.2015 року відсутні підстави для призначення позивачу відповідної допомоги.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року та прийняття нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

28.11.2018 року до П'ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, в якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з підстав, визначених в адміністративному позові.

05.12.2018 року Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України також подало відзив на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, в якому просило задовольнити подану апеляційну скаргу та скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 року.

В поданому позові відповідач посилався на те, що в поданому позові ОСОБА_2 просив визнати протиправним саме рішення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, а не Міністерства юстиції України. При чому, в ході розгляду справи предмет позову не змінювався, а тому в судовому процесі повинно було досліджуватись питання правомірності дій саме Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Крім того, відповідач посилався на те, що задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням інвалідності є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, тому суд першої інстанції, задовольняючи такі вимоги, фактично вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, що є підставою для скасування судового рішення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з травня 2004 року по березень 2012 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 05 березня 2012 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 86о/с від 01.03.2012 року, у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, позивача звільнено зі служби в міліції за п.64 «ж» (за власним бажанням), вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні 11 років 03 місяці 15 днів, у пільговому обчисленні - 13 років 06 місяців 10 днів.

З 05 квітня 2012 року позивач продовжив службу в ДКВС України.

03.11.2015 року військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Одеській області встановлено діагноз і поставлено, що захворювання позивача пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, також встановлено, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у військовий (свідоцтво про хворобу №382/4).

Наказом Управління Державної Пенітенціарної служби України в Одеській області №91о/с від 13 листопада 2015 року, капітана внутрішньої служби ОСОБА_2, старшого інспектора відділу оперативного чергування, збору та узагальнення інформації Управління звільнено зі служби у запас за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби, у відповідності до Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322 (зі змінами), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (зі змінами надалі - Положення про проходження служби), наказу ДПтС України від 01.10.2010 року №368 «Про затвердження положення про наставництво в органах і установах виконання покарань,слідчих ізоляторах та навчальних закладах ДКВС України», наказу ДПтС України від 07.09.2015 року №469ОД-15 «Про організаційно штатні питання по кримінально-виконавчій інспекції Державної пенітенціарної служби України».

Згідно довідки комунальної установи «Обласна медико-соціальна експертна комісія №1» серії 12 ААА №302772 від 22.05.2017 року, ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з 22.05.2017 року, захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на термін до 01.06.2018 року.

Крім того, згідно довідки комунальної установи «Обласна медико-соціальна експертна комісія №1» серії 10 ААА № 127532 від 26.07.2017 року, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_2 становить 50 % (п'ятдесят відсотків).

18.08.2017 року позивачем до керівництва Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України подано заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою 50 % працездатності.

18.08.2017 року завідувачем сектору оплати праці та соціально-трудових відносин управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України була проведена службова перевірка за фактом встановлення групи інвалідності колишньому співробітнику Управління ДПтС України в Одеській області ОСОБА_2, за наслідком якої складено відповідний висновок.

Згідно протоколу № 6-17 від 18.08.2017 року Комісією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України з призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України вирішено призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_2 згідно п.п. 2 п. 3 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850 в розмірі 240 000 грн.

У той же день, 18.08.2018 року в.о. начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_2 у разі інвалідності згідно із Постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850 в розмірі 240 000 грн.

Листом від 08.09.2017 року за №34831/21900-0-32-17/16 Міністерством юстиції України, за наслідками розгляду матеріалів ОСОБА_2 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності, пов'язаного з проходженням служби, було повернуто матеріали для призначення та виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання, з огляду на те, що ОСОБА_2 був звільнений зі служби 13.11.2015 року, тобто у період відсутності порядку та умов призначення та виплати вказаної грошової допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Міністерства юстиції України, як органу уповноваженого державою на прийняття рішення про виплату одноразової грошовою допомоги за Порядком №850, у прийнятті цього рішення та повернення його на доопрацювання не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону «Про державну кримінально-виконавчу службу України» (в редакції чинній на час встановлення позивачу інвалідності та звернення за виплатою одноразової грошової допомоги) визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Редакцією цієї статті до 09.12.2015 року було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (який набрав чинності 7 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» № 565-XII.

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

До набрання чинності Законом № 580-VIII порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону № 565-XII та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 21.10.2015 року затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.

Відповідно до Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Позивачу третя група інвалідності встановлена 22.05.2017 року, а тому з цього моменту у нього виникло право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги.

Порядком № 850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

В свою чергу, пунктами 7-9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Положеннями Порядку № 850 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби. Таким чином, заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

Позивачем було дотримано вимоги Порядку № 850: подано заяву до органу, в якому він проходив службу до звільнення, а саме, до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України; до заяви додано довідку МСЕК серії 10 ААА № 127532 від 26.07.2017 року, копію довідки до акта МСЕК серії 12 ААА № 302772 від 22.05.2017 року, копію свідоцтва про хворобу № 382/4 від 03.11.2015 року, копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, довідку НАСК «Оранта» від 31.07.2017 року.

За наслідками розгляду поданих позивачем документів Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України підготувало висновок про те, що ОСОБА_2 відповідно до п.п. 2 п. 3 Порядку № 850 має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з подією, що сталася у період проходження служби.

В подальшому вказані документи були направлені до Міністерства юстиції України для прийняття відповідного рішення згідно Порядку № 850.

Слід зазначити, що підстави для відмови у виплаті зазначеної допомоги встановлені п. 14 Порядку № 850.

Так, цим пунктом передбачено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Однак, після надіслання Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України відповідних матеріалів Міністерству юстиції України, останнє не прийняло відповідного рішення, а направило матеріали на доопрацювання, посилаючись на те, що позивач був звільнений зі служби 13.11.2015 року у період, коли, як зазначає відповідач, не діяли ні норми ст. 23 Закону України «Про міліцію» (оскільки останній втратив чинність), ні норми Закону України «Про Національну поліцію» (оскільки за його нормами призначають виплату одноразової грошової допомоги тільки тим особам, які звільнені зі служби після 09.12.2015 року).

Колегія суддів зазначає, що чинним Порядком № 850 не передбачено прийняття відповідним органом, уповноваженим на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, рішення про направлення матеріалів на доопрацювання.

Інших підстав для відмови у призначенні такої допомоги відповідачем не встановлено, як і не встановлено підстав для повернення матеріалів без розгляду у зв'язку з неправильним оформленням або порушенням порядку звернення.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Міністерство юстиції України фактично відмовило позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Посилання Міністерства юстиції України на відсутність порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги на момент звільнення позивача є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на те, що діючим на час звернення позивача за виплатою вказаної допомоги Законом України «Про Національну поліцію» чітко передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на встановлення в ході розгляду справи порушення відповідачем - Міністерством юстиції України прав позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності скасування Міністерства юстиції України від 08.09.2017 року за №34831/21900-0-32-17/16 щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки вказане рішення не відповідає наведеним вище вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Чуйкіна проти України" ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10 липня 2003 року у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).

Враховуючи те, що Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України підтверджено у висновку про призначення одноразової грошової допомоги наявність підстав для виплати ОСОБА_2 згідно із Постановою КМУ від 21.10.2015 року № 850 одноразової грошової допомоги, та зважаючи на те, що рішення про призначення такої допомоги повинно приймати саме Міністерство юстиції України, для ефективного відновлення порушених прав позивача, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов'язання Міністерства юстиції України прийняти рішення про нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв'язку з отриманням захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, наслідком якого є часткова втрата 50% працездатності, із визначенням 3-ої групи інвалідності, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції в сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатності осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (становить 1624,00 грн.), для працездатних осіб календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, станом на дату встановлення позивачу 3-ої групи інвалідності, а саме 22.05.2017 року, та виплатити одноразову грошову допомогу, що становить 243600,00 грн.

З приводу доводів відповідача про неможливість задоволення позову у спосіб зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Також поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 року у справі №816/591/15-а.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Беручи до уваги ту обставину, що у листі-відмові від 08.09.2017 року за №34831/21900-0-32-17/16 Міністерство юстиції України, за наслідками розгляду матеріалів ОСОБА_2 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності, пов'язаного з проходженням служби, не навів законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у призначенні вказаної допомоги, суд вважає, що у відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук