Справа № 160/9309/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Справа № 160/9309/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді при секретаріТулянцевої І.В. Литвин Ю.Ю.,
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Павлоградський об`єднаний міський військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Павлоградський об`єднаний міський військовий комісаріат, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 року № 49;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення АТО позивач отримав травму, на підставі якої за результатами огляду МСЕК встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини. У відповідності до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №003084 від 27.03.2018 року, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 27.02.2018 року - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з первинним встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, позивач звернувся до Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою. Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 49 від 25.05.2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що у разі зміни групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється. Позивач зазначає, що відмова відповідача є протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини, з 27.02.2018 року вперше при первинному огляді, а не більший відсоток втрати працездатності.
Ухвалою суду від 20.12.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на 21.01.2019 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Вказану ухвалу отримано Павлоградським об`єднаним міським військовим комісаріатом 27.12.2018 року, Міністерством оборони України 02.01.2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідач та третя особа правом подачі відзиву на позов та пояснень не скористались. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України та був звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2015 року № 35-ПМ відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби у запас, за пунктом 1 підпунктом «с» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23 цього Закону), та згідно з наказом ТВО Начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2015 року № 68 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення АТО внаслідок мінометного обстрілу з боку незаконних збройних формувань, позивач одержав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Факти отримання поранення в стані алкогольного сп`яніння або вжиття наркотичних речовин не встановлені. Дані обставини підтверджуються довідкою про обставини травми та актом спеціального розслідування, затвердженим ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою МСЕК серії АГ № 0001285 від 15.10.2014 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, у зв`язку з чим була нарахована та виплачена допомога по втраті працездатності в сумі 21 315,00 грн.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3043 від 30.11.2017 року, травми ОСОБА_1 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №003084 від 27.03.2018 року, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 27.02.2018 року - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду 15.02.2019 року.
Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступного.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4пункту 2 статті 16 цього Закону).
Приписами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
На час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Згідно із пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Судом встановлено, що у 2014 році відбувся огляд позивача медико-соціальною комісією, за результатами якого встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
З 27.02.2018 МСЕК встановило позивачу третю групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини, тобто понад дворічний термін після встановлення 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Водночас, суд акцентує увагу на тому, що з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №003084 від 27.03.2018 року вбачається, що позивачу встановлена третя група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини, з 27.02.2018 року вперше при первинному огляді, через що обмеження, передбачене пунктом 8 Порядку № 975, не застосовується.
Також суд ураховує, що Закон України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється, набрав чинності з 01 січня 2017 року.
Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 29 травня 2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018 року у справі №295/3091/17.
Також суд вважає за необхідне відмітити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).
Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.
Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача на відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.
Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в пункті 5 рішення Міністерства оборони України від 25.05.2018 року № 49 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, не наведено.
При цьому суд зазначає, що встановлення 3-ої групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, що є окремою підставою для такої виплати, позаяк раніше виплачена сума стосувалася втрати 25 % працездатності, а тому не враховується під час виплати у зв`язку із встановленням 3-ї групи інвалідності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія Міністерства оборони України відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Зважаючи, що ані відповідачем, ані третьою особою до суду не було подано відзиву на позов та пояснень разом із доказами, які підтверджують обставини справи, враховуючи встановлені обставини та матеріали справи, норми законодавства, суд приходить до висновку, що порушене відповідачем право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності третьої групи в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням виплачених сум, належить захисту шляхом скасування рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 року № 49.
Також суд вважає за можливе зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням проведених виплат, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
При цьому суд зазначає, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права, який є основним завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність своїх дій, у зв`язку із чим, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подачу адміністративного позову до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.05.2018 року № 49.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як інваліду III групи з 27.02.2018 року, внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням проведених виплат, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева