Справа № 320/873/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 лютого 2019 року м. Київ № 320/873/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Горобцова Я.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області до ОСОБА_1, в якому позивач просить суд зобов'язати відповідача знести гараж, баню та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів, її подано без додержання вказаних вимог.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог.

У позовній заяві позивач зазначає, що 09.10.2018 він вже звертався до Київського окружного адміністративного суду з даним позовом. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 в адміністративній справі №320/5440/18 позовну заяву було повернуто позивачу у зв'язку з несплатою судового збору. Звертає увагу суду, що Департамент є територіальним органом, без статусу юридичної особи, утвореним як структурний підрозділ апарату Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а тому не має власного розрахункового рахунку та не здійснює видатки. Стверджує, що після отримання 19.02.2019 платіжного доручення №345 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Щодо вказаних тверджень позивача суд звертає увагу на таке.

Як убачається з матеріалів позовної заяви на підставі направлення для проведення планового (позапланового) заходу від 17.05.2018 №359.18/02 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області у період з 25 по 29 травня 2018 року було здійснено позапланову перевірку будівництва господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої складено акт перевірки №Т-2905/1.

Наведене свідчить, що вже 29 травня 2018 року позивачу було відомо про невиконання відповідачем вимог припису від 27.07.2017 №С-2707/1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Суд звертає увагу, що трьохмісячний строк звернення позивача до суду з вимогою про зобов'язання відповідача знести гараж, баню та господарські будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок на виконання вимог припису від 27.07.2017 №С-2707/1 розпочався 30 травня 2018 року та закінчився 30 серпня 2018 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду після спливу строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання в права особи повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Суд також бере до уваги, що у рішенні "Устименко проти України" (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, Європейський суд у п. 53 зазначив, що "національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції".

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Аналогічну правову позицію щодо необхідності дослідження дотримання строку звернення до суду , причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року по справі № 813/1897/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу позивача на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наявних у матеріалах позовної заяви, із того чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати повноваження на звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справи "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.1975).

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для оплат судового збору, не можуть слугувати поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Закон України від 22.05.2015 № 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", парламент у формі закону висловив політичну волю щодо обов'язковості слати усіма суб'єктами владних повноважень судового збору, не передбачив для цієї мети жодних пільг, а також не винайшов потрібним внести зміни до Державного бюджету України щодо виділення асигнувань на сплату судового збору. У той же час, Верховна Рада України зобов'язала Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів.

Суд також не наділений повноваженнями змінювати запроваджений Верховною Радою України правопорядок, діяти всупереч встановленому порядку, доповнювати недоліки законодавчої процедури або перекривати судовими рішеннями бездіяльність Кабінету Міністрів України.

Окрім того, з огляду на приписи статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України позивач, який діє як суб'єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення до суду з адміністративним позовом, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно подання позовної заяви в межах строку звернення до суду, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, в тому числі, вирішувати питання, пов'язані з організацією претензійно - позовної роботи, зокрема, передавати супроводження судових справи іншим компетентним працівникам тощо.

За таких обставин, наведені вище твердження позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду є не обґрунтованими, з огляду на що у клопотанні про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Одночасно з цим суд зазначає, що позивачем не наведено жодних доводів щодо неможливості звернення до суду у період з 30.05.2019 по 30.08.2019 (в межах строку, передбаченого абз.2.ч.2 ст. 122 КАС України). Позаяк твердження позивача про те, вперше він звернувся до суду у жовтні 2018 року не приймається судом до уваги з огляду на те, що в доданій до позоної заяви копії ухвали Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 позивачем є Державна архітектурно-будівельна інспекція України, а не Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області.

Також суд критично оцінює твердження позивача про те, що строк звернення до суду обумовлений датою надходження платіжного доручення, оскільки, як позивач, так і Державна архітектурно-будівельна інспекція України знаходяться за однією адресою - м.Київ, бул. Лесі Українки, 26.

Таким чином, дослідивши обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, та враховуючи викладені у позовній заяві пояснення, суд вважає, що позивачу слід надати інші обґрунтовані причини пропуску строку звернення до суду, із наданням відповідних доказів.

Наведене свідчить, що наданий адміністративний позов не відповідає вимогам ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу в порядку усунення вказаних недоліків позовної заяви необхідно надати до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, документів на підтвердження та обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Зазначені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, у зв'язку з чим суд, враховуючи положення статті 169 КАС України, вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та встановити строк для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в:

Залишити без руху позовну заяву Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії.

Встановити позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.