Справа № 2040/6293/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 р.Справа № 2040/6293/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 19.10.19 року по справі № 2040/6293/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2018 року № Ф-40374-17, видану Головним управлінням ДФС у Харківській області, про сплату ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафів, пені в сумі 8426,29 грн.;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Харківській області внести зміни у дані інформаційної системи органу доходів і зборів щодо зняття з обліку з ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік.

Розподілити судові витрати згідно ст. 139 КАСУ, врахувавши, що позивачем сплачено 704,80 грн. судового збору та 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, всього судових витрат 1704,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є особою, яка звільнена від сплати єдиного внеску в силу вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Виконуючи вимоги абзацу 5 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач подав "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", де вказав в таблиці "Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування" - нуль. Однак, незважаючи на подання звіту, наявності пільг щодо сплати єдиного внеску видану Головним управлінням ДФС у Харківській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2018 року № Ф-40374-17.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2018р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції неправильним та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Вказує, що як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно ч. 4 ст. 4 Закону, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного страхування. Таким чином вказує, що він є звільнений від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Проте, подаючи річну податкову звітність за 2017 рік засобами електронного зв'язку 25 січня 2018 року, внаслідок помилково вибору не тих опцій програмного забезпечення сформовано та подано до Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області - Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Додаток 5. Зазначає, що помилка сталась у зв'язку із поганим рівнем обізнаності позивача, як користувача програмного забезпечення, за допомогою якого здійснюється подання електронної звітності, по причині похилого віку. Зазначає, що на наступний день 26 січня 2018 року (в межах строку подання відповідної податкової звітності за 2017 рік), виявивши помилку, позивач направив до Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області - Звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів Додаток 6, в якому в Таблиці 3 "Відомості про збільшення або зменшення сум зобов'язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки" відкорективув помилково зазначені суми зобов'язань з ЄСВ шляхом від'ємного значення (мінусом) сум ЄСВ, визначених раніше помилково. Зазначає, що звіт має бути врахований контролюючим органом лише при наявності заяви про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та укладення відповідного договору. На підставі викладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 р. по справі № 2040/6293/18 та ухвалити нове судове рішення, яким мій адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Від Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи викладені в ній є помилковими, а отже вона не підлягає задоволенню.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином на адресу визначенину ним в позовній заяві та апеляційній скарзі. .

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізюмській ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області (далі - Ізюмська ОДПІ ) та є платником єдиного податку.

Окрім того, ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1, виданим 06.10.2015 (а.с. 11).

ФО-П ОСОБА_1 здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування, з 01.01.2014 (2 група - 20 %).

ФО-П ОСОБА_1 25.01.2018 надав до Ізюмської ОДПІ звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2017 рік, з таблицею №2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно з вказаним звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2017 рік :

- самостійно визначена сума, на яку нараховується єдиний соціальний внесок, але не менше за розмір мінімальної заробітної плати, складає 38400 грн., (в тому числі: січень - грудень 2017 р- по 3200,00 грн.);

- розмір єдиного внеску -22%

- усього до сплати 8 448 грн., (в тому числі: січень - грудень 2017 року - по 704,00 грн.). (а.с. 40-42)

Отже, позивачем самостійно визначено суму єдиного соціального внеску у розмірі 8 448, грн.

26.01.2018р. виявивши, як зазначено позивачем в позовній заяві, помилку в поданому 25.01.2018р. звіті, позивач подав до Ізюмської ОДПІ звіт за формою згідно додатку 6 про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів, з таблицею №3 "Відомості про збільшення або зменшення сум зобов'язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки".

Як встановлено судом, із відомостей наявних в обліковій картці ФОП ОСОБА_1, станом на 09.02.2018 (кінцевий строк сплати єдиного соціального внеску), в інтегрованій картці платника податків існувала переплата у сумі 21,71 грн., якої недостатньо для задекларованих зобов'язань у сумі 8 448,00 грн., внаслідок чого виник борг (недоїмка) з єдиного соціального внеску у сумі 8 426,29 грн. (а.с. 34)

На підставі чого, Головним управлінням ДФС у Харківській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-40374-17 від 12.03.2018, зі сплати єдиного внеску в сумі 8426,29 грн. (а.с. 20).

Відповідно до наявного у матеріалах справи, копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримав оскаржувану вимогу 24.03.2018. (а.с. 37)

Позивач, 17.04.2018 звернувся в порядку адміністративного оскарження, зі скаргою до Державної фіскальної служби України щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 №Ф-40374-17.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 15.06.2018 за № 85471Б/99-99-11-02-02-25 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв'язку із пропуском десятиденного строку на її подання. (а.с. 23, зворотній бік).

Позивач, не погоджуючись із вимогою про сплату боргу, звернувся до суду.

По суті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ( далі - Закон 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п.4 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2464-VI платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Отже, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю, підлягають сплаті на загальних підставах.

При цьому колегія суддів зазначає, укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, у відповідності до ст. 10 Закону № 2464-VI фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю не укладається.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності до ч.4 ст.4 Закону №2464 звільнена від сплати єдиного внеску та може бути платником виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №435 передбачено, що фізичні особи -підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів та зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 цього Порядку із зазначенням форми «початкова».

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку 435 передбачено, що фізичні особи -підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного соціального внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи -підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів та зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 449 передбачено, що для платників, зокрема: фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, які є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, зазначені у пункті 4 розділу ІІ цієї Інструкції, можуть бути платниками єдиного соціального внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внесу, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншої за розмір мінімального страхового внеску.

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області отримавши Звіт за формою згідно додатка 5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб, з урахуванням того, що позивач є пенсіонером за віком та платником податків, який обрав спрощену систему оподаткування, податковий орган фактично є сповіщений позивачем що він добровільно (самостійного) визначив для себе базу нарахування єдиного внесу і у податкового органу відсутні підстави вважати що дана звітність є помилковою.

Засвідчити помилку, чи змінити своє волевиявлення позивач може лише у спосіб передбачений розділом V Порядку №435.

Також колегія суддів зазначає, що зміна волевиявлення, засвідчення помилки не може бути необмежена будь яким строком.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (пп.4 п.2 розділу ІV Інструкції №449).

Відповідно до п.1 розділу V Порядку №435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник має право повторно сформувати та подати Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку

З матеріалів справи слідує, а судом першої інстанції встановлено, що позивачем ФОП ОСОБА_1 25.01.2018 було подано до Ізюмської ОДПІ звіт за формою згідно додатка 5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2017 рік, з таблицею №2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тобто звіт який подають платники податків, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю в разі бажання здійснити добровільне страхування.

26.01.2018р. позивач подав до Ізюмської ОДПІ звіт за формою згідно додатку 6 про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів, з таблицею №3 "Відомості про збільшення або зменшення сум зобов'язань за страховими внесками за результатами проведеної перевірки".

Проте, враховуючи положення п.1 розділу V Порядку №435 позивач у разі виявлення помилки у поданому звіті мав повторно сформувати та подає звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів, тобто подати звіт за формою згідно додатка 5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2017 рік, з таблицею №2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Подання позивачем звітності за формою згідно додатку 6 про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати до органів доходів і зборів, з таблицею №3 не відповідає нормам п.1 розділу V Порядку №435 щодо виправлення помилок в поданій страхувальником звітності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосований позивачем механізм виправлення помилок в документах обов'язкової звітності суперечить змісту Порядку №435.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з п.16 Розділу ІІ "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є саме страхувальник.

З вищенаведеного вбачається, що платники податків, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонери за віком або особами з інвалідністю добровільно мають право добровільно визначити для себе базу нарахування єдиного внесу, подавши звітність за формою згідно додатка 5.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність прийнятої Головним управлінням ДФС у Харківській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2018 року № Ф-40374-17.

Таким чином, доводи позивача про неправомірність прийнятої Головним управлінням ДФС у Харківській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2018 року № Ф-40374-17 є помилковими.

Щодо твердження відповідача, стосовно укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Враховуючи ч. 2 ст. 10 Закону № 2464 такий договір можу бути укладений з особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач по справі відноситься до категорії платників податків, які передбачені п. 4 ч. ст. 4 Закону № 2464, а саме до фізичних осіб - підприємцім, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Враховуючи вищенаведене, фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, не є платниками, з якими органом доходів та зборів необхідно укладати договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до положень ст.10 Закону України №2464-VI.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Головного управління ДФС у Харківській області внести зміни у дані інформаційної системи органу доходів і зборів щодо зняття з обліку з ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Дана вимога є похідною від вимоги позивача про скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12 березня 2018 року № Ф-40374-17, видану Головним управлінням ДФС у Харківській області, про сплату ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, штрафів, пені в сумі 8426,29 грн.

Враховуючи вищенаведене, те що позивачем самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску, те, що до закінчення терміну подання звіту (10.02.2018р.) повторного сформованого звіту до контролюючого органу подано не було, а надання уточнюючих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску чинним законодавством не передбачено, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання Головного управління ДФС у Харківській області внести зміни у дані інформаційної системи органу доходів і зборів щодо зняття з обліку з ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік.

Крім того, колегія суддів зазначає, що безпосередньо порядок стягнення заборгованості з платників єдиного внеску, формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розд. VI згаданої вище Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція №449) .

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 року по справі № 2040/6293/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 25.02.2019 року