Справа № 1640/3362/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 р.Справа № 1640/3362/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 25.10.18 року по справі № 1640/3362/18

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

до Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області , в якому просять визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.05.2018 за №746 щодо відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою з відведення земельних ділянок безоплатно у власність за межами населеного пункту та зобов'язати відповідача надати заявникам відповідні дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства та території Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018р. позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3, ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 17.05.2018 за № 746 "Про розгляд листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області". В решті позову відмовлено.

Скороходівською селищною радою Чутівського району Полтавської області подано апеляційну скаргу , вважає вказане рішення суду в частині задоволення позовних вимог незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не гуртуються на зібраних по справі доказах. Вважає , що суд або не досліджував матеріали справи взагалі, або свідомо спотворив як відзив представника відповідача так і зміст письмових доказів, суд не сприяв повному і об'єктивному розгляду спору, оскільки здійснив розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків в частині задоволення позовних вимог. Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018р. в частині визнання протиправним та скасування рішення Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 17.05.2018р. № 746 «Про розгляд листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області» та прийняти в цій частині нове рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області подало до суду письмові пояснення , вказує , що Головне управління не розпоряджається землями, які знаходяться у комунальній власності, під час розгляду спору покладається на розсуд суду та просить розглянути справу без їх участі.

ОСОБА_3 подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції було належно розглянуто справу за даним позовом, вірно застосовано норми процесуального та матеріального права в частині задоволення позову. Просить суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року в частині задоволення позову. Скасувати в частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від року по адміністративній справі №1640/3362/18 в частині «В решті позову відмовити» та ухвалити нове рішення в цій частині, згідно якого з врахуванням висновків суду зобов'язати відповідача Скороходівську селищну раду Чутівського району Полтавської області надати заявникам-позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 відповідні дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства та території Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області. Прийняти окрему ухвалу по факту встановлення фактів, ознак триваючої протиправної поведінки відповідача Скороходівської селйщної ради Чутівського району Полтавської області, оскільки прийняті відповідачем неодноразово рішення відносно позивачів не відповідають критерію визначеному п. 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також щодо факту зловживання процесуальним правом на звернення при явних порушення вимог законодавства з метою затягування судового процесу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачів та відповідача , перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що на початку 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявами про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Скороходівської сільради за межами населеного пункту.

У відповідь на ці звернення в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Остапенко Л.О. повідомив, що після завершення передачі відповідних земель до комунальної власності порушені у заявах питання будуть вирішуватись виключно Скороходівською селищною об'єднаною територіальною громадою, про що надіслав листи від 20.04.2018 №3605/0/26-18 ОСОБА_4, від 13.02.2018 №1101/0/26-18 ОСОБА_3 та від 13.02.2018 №1123/0/26-18 ОСОБА_2

Разом з цим, 03.05.2018 Остапенко Л.О. направив листа голові Скороходівської сільради з проханням висловити позицію сільської ради виключно на пленарних засіданнях щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою з поміж інших ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Скороходівська селищна рада, розглянувши лист ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, на 20 позачерговій сесії восьмого скликання прийняла рішення від 17.05.2018 №746, яким відмовила у погодженні надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зокрема, гр. ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Позивачі, вважаючи, що відповідним рішенням Скороходівської сільради порушені їхні права, звернулися до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, фактично маючи в розпорядженні картографічні матеріали, не надав їм будь-якої оцінки на предмет прийнятності та достатності, обмежившись констатацією факту про їх відсутність взагалі, такі дії відповідача свідчать про наявність ознак протиправної поведінки, оскільки прийняте рішення не відповідає критерію визначеному п. 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому оскаржуване рішення Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 17.05.2018 № 746 підлягає скасуванню, як протиправне.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того , що повноваження з прийняття рішень щодо надання дозволів на розробку проекту землеустрою в межах спірного масиву земель перейшли до Скороходівської селищної ради лише з 06.06.2018, тобто з моменту передачі відповідних земельних угідь до комунальної власності. Однак, правовідносини з надання дозволів на розробку проекту землеустрою, які є предметом судового розгляду, склалися у позивачів з ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, тоді як вимоги до останнього у позові не заявлені. На момент існування спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду, повноваження у селищної ради з прийняття відповідних рішень були відсутні.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, що визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідач відмовив позивачам в наданні дозволу, прийнявши рішення від 17.05.2018р. № 746 , без обґрунтування підстав такої відмови, передбачених ст.118 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів зазначає , що підстави для відмови у наданні дозволу відповідачем не вказано в оскаржуваному рішенні, жодним чином не вмотивовано оскаржуване рішення, тому, таке рішення не може бути обґрунтованим та правомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваної відмови тим , що фактичною підставою для відмови у наданні відповідних погоджень стала відсутність необхідних за умовою статті 118 Земельного кодексу України картографічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок.

З оскаржуваного рішення не вбачається, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, обґрунтовує підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв'язку відсутність необхідних за умовою статті 118 Земельного кодексу України картографічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в пункті 53 рішення по праві «Серявін та інші проти України», «…ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», « 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року)».

Визначення мотивів та обґрунтувань є обов'язком органу при винесенні рішення, будь-які наступні обґрунтування щодо наявності тієї чи іншої підстави для прийняття оскаржуваного рішення не може бути прийнято судом , оскільки відсутні докази , що саме з цієї підстави прийнято таке рішення.

Такі дії відповідача не узгоджується як з вимогами ст. 8 Конституції України в частині принципу правової визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права, так і з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України в частині дотримання законодавчо визначеного способу реалізації владних управлінських функцій.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від 17.05.2018 за № 746 "Про розгляд листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області", оскільки таке рішення є необґрунтованим.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 304 КАС України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити:1) найменування суду апеляційної інстанції;2) ім'я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адресу електронної пошти, за наявності;3) обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги;4) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу;5) перелік матеріалів, що додаються. У відзиві на апеляційну скаргу може міститися клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведені вимоги ст. 308 та ст. 304 КАС України , вимоги , заявлені ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу щодо скасування рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не розглядаються , апеляційна скарга ОСОБА_3 не подавалась.

Щодо заявленого клопотання про прийняття окремої ухвали, то суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. ст. 249, 324 КАС України, зазначає, що прийняття окремої ували є правом суду , а не обов'язком.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі № 1640/3362/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя З.Г. Подобайло
Судді А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено року