Справа № 826/15292/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Справа № 826/15292/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Худякової Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Печерському районі

Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 р. № 432-1305.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволені позову, посилаючись на те, що позивач є платником земельного податку на ділянку під нежитловим приміщенням підвалу № 101 та нежилим приміщенням № 100 першого поверху підвалу загальною площею 492,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, за несплату якого і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником нежитлових приміщень підвалу № 101 та нежилого приміщення № 100 першого поверху і підвалу загальною площею 492,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування нежитлового приміщення в житловому будинку від 22.03.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-1949 та договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 31.10.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6762.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.04.2016 р. №432-1305, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» на суму 213 676,86 грн.

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення-рішення було направлено відповідачем за іншою адресою, ніж фактичне місце проживання позивача, та є таким, що їй не вручено, а також з того, що відповідачем не доведено правильності нарахування позивачу спірного податкового зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, однак вважає помилковими мотиви, з яких виходив суд, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. № 1204 (далі - Порядок № 1204) у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

У п. 269.1 ст. 269 ПК України закріплено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п. 270.1 ст. 270 ПК України).

Відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Статтею 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У п. 287.5 ст. 287 ПК України передбачено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 3 розділу III Порядку № 1204 визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

Згідно з п. 9 розділу II Порядку № 1204 до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Відповідно до п. 6 розділу III Порядку № 1204 у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його надісланні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого належить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при надісланні податкового повідомлення-рішення помилок та надсилає його повторно не пізніше наступного робочого дня з дня отримання відповідного повідомлення пошти (поштової служби).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано зобов'язання власників нежилого приміщення сплачувати земельний податок.

При цьому, податковим законодавством чітко визначено базу оподаткування, якою є нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача, з урахуванням коефіцієнта індексації. Лише за наявності таких даних може бути здійснено нарахування земельного податку з фізичних осіб.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано належних доказів, які б підтверджували, що нарахування спірних податкових зобов'язань ним здійснювалося з дотриманням законодавчих вимог щодо визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки позивача, з урахуванням коефіцієнта індексації.

Разом з тим, надані позивачем роздруківки під назвою «розрахунок платежів по сплаті земельного податку за 2016 рік» та «розрахунок пропорційної частки нежитлового приміщення» таких відомостей не містять, ніким не завірені та взагалі не відповідають вимогам ст.ст. 73, 74 КАС України щодо належності та допустимості доказів.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що аналогічні роздруківки подавалися відповідачем й під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Жодних інших доказів, які б підтверджували правомірність нарахування позивачу числових показників складових спірних податкових зобов'язань суду не надано.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 18.04.2016 р. № 432-1305.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов'язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з'ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов'язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Тож, доводи апелянта про те, що позивач є платником земельного податку на ділянку під нежитловим приміщенням підвалу № 101 та нежилим приміщенням № 100 першого поверху підвалу загальною площею 492,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, за несплату якого і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення та необхідності його скасування.

При цьому, перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд також приймає до уваги те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було направлено позивачу не за місцем її проживання, але зазначає, що саме лише ця обставина не є самостійною підставою для скасування спірного ППР, а приймається до уваги суду лише у сукупності з вищевикладеним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги, однак неповно досліджено обставини справи і порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного визначення підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року - зміні в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року - змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: