Справа № 824/792/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/792/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконним дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та призначити, починаючи з 12.10.2016 р., довічне грошове утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 р. №1600-VIII Про звільнення суддів його звільнено з посади судді Новодністровського міського суду Чернівецької області, у зв'язку із поданням заяви про відставку. Позивач стверджує, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України Про судоустрій та статус суддів, було передбачено право судді на зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Позивач вважає, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці необхідно враховувати період проходження строкової військової служби з 14.11.1986 р. по 19.11.1988 р., навчання за денною формою у Національній юридичній академії України в період з 01.09.1990 р. по 31.05.1995 р. та роботу в органах прокуратури (в тому числі стажу роботи на посаді судді 13 років 11 місяців 26 днів), що в загальному розмірі складає 24 роки 10 місяців 04 дні. Вказане, на переконання позивача, дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просило у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. У відзиві відповідач посилаючись на ст. 137 Закону України Про судоустрій та статус суддів вказував, що даною нормою визначено вичерпний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, а тому вважає позовні вимоги позивача щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби, навчання за денною формою у Національній юридичній академії України та роботи в органах прокуратури є безпідставними. У звязку із вказаним, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.08.2018 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Ухвалою суду від 03.10.2018 р. вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 06.11.2018 року.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, судове засідання, призначене на 06.11.2018 р. було знято з розгляду. Судове засідання призначено на 11.12.2018 року.

Судове засідання призначене на 11.12.2018 р. було знято з розгляду у зв'язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні. Розгляд справи призначено на 15.01.2019 року.

В судове засідання призначене на 15.01.2019 р. учасники справи не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Позивач у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Крім того, 14.01.2019 р. відповідачем подано до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника управління. При цьому, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

14.02.2019 р. ухвалою суду, в порядку письмового провадження, залишено без розгляду позовні вимоги, заявлені позивачем поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги, заявлені в межех шестимісячного строку звернення до суду, про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та призначити, починаючи з 20.02.2018 р., довічне грошове утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 р. №1600-VIII суддю Новодністровського міського суду Чернівецької області Стасіва І.С. звільнено у звязку із поданням заяви про відставку. (а.с. 14-15).

Наказом Новодністровського міського суду Чернівецької області №25-к від 11.10.2016 р. суддю Стасіва І. С. відраховано зі штату суду у зв'язку із звільненням за його заявою про відставку. (а.с. 16). У зв'язку із цим, позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. (а.с. 17).

Відповідно до розрахованого стажу ОСОБА_1 у протоколі призначення довічного грошового утримання судді зараховано стаж судді 13 років 11 місяців 26 днів. (а.с. 60).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, виданого Новодністровським міським судом Чернівецької області, загальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на 12.10.2016 р. становить 27 років 08 місяців 19 дні. В тому числі: армія 02 роки 05 днів, стаж роботи у прокуратурі 06 років 05 місяців 20 днів, освіта 02 роки 04 місяці 15 днів. (а.с. 19).

16.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив починаючи з 12.10.2016 р. зробити перерахунок розміру призначеного йому грошового утримання судді у відставці із розрахунку 88 % заробітку діючого судді, а також виплатити різницю недоотриманої ним суми. (а.с. 20).

Листом №19890/09 від 26.07.2018 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача про те, що правових підстав для зарахування періоду проходження строкової військової служби та часу навчання у Національній юридичній академії України до стажу роботи на посаді судді, який враховується для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає. Відповідач наголошував на тому, що відсутні підстави проведення перерахунку розміру призначеного грошового довічного утримання судді у відставці із розрахунку 88 % заробітку. В листі відповідач зазначав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене в розмірі 80 % із заробітку 25600.00 грн. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 20480,00 грн. Відповідач вказував, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене згідно з нормам чинного законодавства. (а.с. 22).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці із розрахунку 88 % заробітку діючого судді, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України Про статус суддів від 15.12.1992 р. №2862-XII (далі Закон №2862-XII), Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07.07.2010 р. №2453-VI (далі Закон №2453-VI) та Законом України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 р. №1402-VIІІ (далі Закон №1402-VIІІ).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), а в майбутньому - статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Суд звертає увагу, що на час виходу позивача у відставку був чинним Закон №2453-VI.

Згідно до ч. 1 ст. 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 2453-VI1 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону №2453-VI, в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 р. №192-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VІ (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом №2862-XII.

Частиною 1 ст. 43 Закону №2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 43 Закону №2862-XII судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону №2862-XII до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України Про військовий обов'язок та військову службу від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі Закон №2232-XII) час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Дослідженням матеріалів справи, зокрема військового білета НК №5030886, виданого 14.11.1986 р., встановлено, що у період з 14.11.1986 р. по 19.11.1988 р. проходив військову службу, тобто 2 роки 5 днів. (а.с. 28).

Крім того, позивач з 01.09.1990 р. по 31.05.1995 р. навчався на денній формі навчання у Національній юридичній академії України, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача серії БТ-ІІ №2594512 та Диплом спеціаліста Української юридичної академії серії КК №018239. При цьому, половина строку навчання становить 2 роки 4 місяці 15 днів. (а.с. 24-27).

Разом із цим, відповідно до записів трудової книжки, судом також встановлено, що у період з 29.06.1995 р. по 18.12.2001 р. позивач працював в органах прокуратури 06 років 05 місяців 20 днів.

Однак, суд зауважує про безпідставність тверджень позивача, про наявність стажу роботи ОСОБА_2 на посаді прокурора 06 років 05 місяців 20 днів, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював в органах прокуратури, а саме: з 29.06.1995 р. по 01.04.1996 р. (09 місяців 02 дні) на посаді стажиста помічника прокурора; з 01.04.1996 р. по 18.12.2001 р. (05 років 08 місяців 18 днів) на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора.

Відповідно до розяснення поняття «прокурор», яке міститься в ст.56 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 р. (далі Закон №1789-XII) (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури), прокурори це: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст.50-1 Закону №1789-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується: прокурорським працівникам (п.«б» ч.2 цієї статті) час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст.56 цього закону, в тому числі у військовій прокуратурі; слідча робота в органах прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки; робота суддею; частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Отже, в аспекті спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що, за змістом ст.43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів. Розяснення цього поняття («прокурор») міститься у ст.56 Закону №1789-XII і саме в такому значенні слід трактувати посаду «прокурор» та застосовувати положення ст.43 Закону №2862-ХІІ.

Суд звертає увагу, що посада «стажист» прокуратури не охоплюється поняттям «прокурор», визначення якого міститься у ст.56 Закону №1789-XII, тому законних підстав для зарахування періодів роботи на вказаній посаді до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає.

Таким чином стаж роботи позивача на посаді прокурора становить 05 років 08 місяців 18 днів.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом 12.07.2018 р. у справі №9901/602/18.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби, період навчання та період роботи на посадах в органах прокуратури.

Таким чином до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці належить враховувати, крім роботи на посаді судді календарний період проходження строкової служби (02 роки 05 днів), навчання за денною формою (02 роки 4 місяці 15 днів) та посади в органах прокуратури (05 років 08 місяців 18 днів), що становить 24 роки 01 місяці 04 днів.

Відтак, суд вважає, що не зарахування до відповідного стажу роботи на посаді судді, половини строку навчання за денною формою, періоду проходження військової служби і посади в органах прокуратури для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання судді є протиправним.

З вказаних підстав, суд дійшов висновку про право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічна правова позиція зроблена Верховним Судом у постанові №308/6953/17 від 06.03.2018 р. та №725/5463/16-а від 09.11.2018 р.

Щодо обмеження з 01 січня по 04 січня 2017 року виплати суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання фіксованою сумою суд зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 р. N 1774-VIII, який набув чинності з 01.01.2017 р. внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року N 1402-VIII, якими пункт 25 доповнено абзацом третім такого змісту: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.".

З 01.01.2017 року вказане обмеження діяло до набрання чинності 05.01.2017 р. Законом України "Про вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року N 1798-VIII, яким пункт 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року N 1402-VIII викладено в редакції, у якій відсутні норми щодо максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У звязку із зазначеним та враховуючи ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.02.2018 р. про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та призначити ОСОБА_1, починаючи з 20.02.2018 р., довічне грошове утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання.

Крім того, суд дійшов висновку, що різниця між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою сумою довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 20.02.2018 р. по день прийняття даного судового рішення 18.02.2019 р. підлягає виплаті позивачу.

Щодо зазначення позивачем у позовній заяві про необхідність встановлення судового контролю в судовому рішенні відповідно до ст. 382 КАС України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що наразі відсутні передумови для висновків, що після набрання рішенням у даній справі законної сили відповідач ухилятиметься від його добровільного виконання, а відтак для зобовязання пенсійний орган подати звіт про виконання рішення суду суд не вбачає підстав.

Крім того, суд наголошує, що зобовязання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обовязком.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено суду правомірність та законність відмови у перерахуванні та призначенні ОСОБА_1, довічного грошового утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У звязку із задоволення позовних вимог суд вирішує стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перерахувати та призначити ОСОБА_1, починаючи з 20.02.2018 р., довічне грошове утримання у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою сумою довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 20.02.2018 р. по 18.02.2019 року.

4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Оренбурзька, 7а, м. Чернівці, ) судовий збір в розмірі 704,80 грн згідно квитанції №52 від 20.08.2018 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 60236, РНОКПП НОМЕР_1);

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58022, м. Чернівці, вул. Оренбурзька, 7А, ).

Суддя Т.М. Брезіна