Справа № 761/40255/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив зобов'язати Відповідача провести перерахунок та здійснити виплату призначеної Позивачу пенсії з врахуванням заробітної плати, отриманої за період з 01.01.1991 року по 31.12.1995 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 104 від 03.09.2007 року, виданої Творчою асоціацією «АРТ» Українського республіканського фонду «Народна ініціатива».

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він з 12.10.2017 року перебуває на пенсійному обліку в ЦО УПФУ в м. Києві, правонаступником якого є ГУ ПФУ в м. Києві, та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З'ясувавши, що Відповідачем при призначенні йому пенсії не було зараховано заробітну плату, отриману за період з 01.01.1991 року по 31.12.1995 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 104 від 03.09.2007 року, виданої Творчою асоціацією «АРТ» Українського республіканського фонду «Народна ініціатива», Позивач звернувся до ЦО УПФУ в м. Києві із заявою, у якій просив повідомити йому причини такого незарахування. Разом з тим, у відповідь на вказану заяву Позивач отримав лист, відповідно до якого ЦО УПФУ в м. Києві повідомило, що для врахування довідки відсутні законні підстави, оскільки вона не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1. Враховуючи викладене позивач вважає, що діями відповідача порушуються його права, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що на час видачі довідки про заробітну плату Творчою асоціацією «АРТ» Українського республіканського фонду «Народна ініціатива», в Додатку № 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженому Постановою правління Пенсійного фонду № 22-1 від 25.11.2005 року відсутні вимоги щодо графи «не заперечуємо проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у цій довідці». Отже, на момент видачі довідки, її форма відповідала вимогам, встановленим Порядком. Також, Позивач вказує на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо вчинення пенсійним органом дій з проведення перевірки правомірності видачі довідки про заробітну плату Позивача за вказаний період.

Відповідачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач з 12.10.2017 року перебуває на пенсійному обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до розписки-повідомлення від 26.09.2018 року для призначення вказаної пенсії Позивач подав до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві наступні документи: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення/перерахунок пенсії; копію паспорту; копію трудової книжки; копію військового квитка; копію диплому про навчання; копію уточнюючої довідки; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року; доручення.

Разом з тим, з'ясувавши, що Відповідачем при призначенні йому пенсії не було зараховано заробітну плату, отриману за період з 01.01.1991 року по 31.12.1995 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 104 від 03.09.2007 року, виданої Творчою асоціацією «АРТ» Українського республіканського фонду «Народна ініціатива», Позивач звернувся до ЦО УПФУ в м. Києві із заявою, у якій просив повідомити йому причини такого незарахування.

25 жовтня 2017 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом за № 1606/13-1258 у відповідь на вказану заяву повідомило Позивача, що для врахування довідки відсутні законні підстави, оскільки вона на відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок), а саме: відсутній дозвіл на проведення зустрічної перевірки та довідка видана на бланку не встановленого зразка. Водночас, у вказаному листі Позивачу запропоновано з'явитись до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та надати довідку, оформлену згідно вимог чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що подана Позивачем довідка не відповідає вимогам Порядку, а отже у відповідача були відсутні правові підстави для її зарахування під час призначення позивачу пенсії. Також, Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували неправомірність дій Відповідача щодо незарахування довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 104 від 03.09.2007 року під час призначення йому пенсії, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовив в його задоволенні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його не обґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 01 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок) довідка про заробітну плату особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей, та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступниками або архівними установами.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним доказом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Колегією суддів встановлено, що у період з 01.08.1988 по 01.09.1990 роки Позивач працював режисером у Госпрозрахунковому театрі - студії «АРТ»; 02.09.1990 - 07.02.1997 року працював художнім керівником у Госпрозрахунковому театрі - студії «АРТ». Стаж роботи Позивача у вищевказаному театрі підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці НОМЕР_1 з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення, звільнення.

Крім того, довідка № 104 від 03.09.2007 року видана діючим на той час підприємством і є документом, передбаченим пунктом 17 Порядку та статтею 40 Закону № 1058-ІV, в редакції чинній на день її видачі.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV врегульовано Порядом. За змістом підпункту «в» пункту 7 Порядку заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації (форма і зміст довідки визначено в додатку 1 Порядку).

Така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 17 Порядку).

Обов'язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року по справі № 21-11а15 та постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 766/6029/17 (№ К/9901/1184/17).

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами Позивача про те, що на час видачі довідки про заробітну плату Творчою асоціацією «АРТ» Українського республіканського фонду «Народна ініціатива», в Додатку № 1 Порядку відсутні вимоги щодо графи «не заперечуємо проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у цій довідці». Тобто, на момент видачі довідки, її форма відповідала вимогам, встановленим Порядком.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Отже, Позивач має право на розрахунок пенсії згідно з довідкою про заробітну плату, для реалізації якого роботодавець зобов'язаний видати таку довідку, а Відповідач як суб'єкт владних повноважень перевірити інформацію викладену в ній.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За приписами пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при розгляді заяви Позивача про призначення пенсії за віком, діяло не на підставі та не у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу

адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та здійснити виплату призначеної ОСОБА_2 пенсію з урахуванням заробітної плати, отриманої за період з 01.01.1991 року по 31.12.1995 року відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 104 від 03.09.2007 року, виданої Творчою асоціацією «АРТ» Українського республіканського фонду «Народна ініціатива» з 12 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В.Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 21.02.2019 року.