Справа № 1540/3918/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3918/18

Категорія: 3.1Головуючий у суді І інстанції: Кравченко М.М. час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ДМСУТопова О.П. (довіреність)
Пред-к позивачаПіскунова О.М. (ордер, адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_9 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про визнання протиправним та скасування п.11 наказу від 13.07.2018 року № 104, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, в якій просила: визнати протиправним та скасувати пункт 11 (підпункти 11.1-11.2) Наказу Державної міграційної служби України від 13.07.2018 року № 104 "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", що стосується громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової посвідки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 11 (підпункти 11.1-11.2) Наказу Державної міграційної служби України від 13.07.2018 року № 104 "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", що стосується громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9. Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9 посвідку на постійне проживання в Україні шляхом видачі нової посвідки.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що позивачка не вважається такою, що має дозвіл на імміграцію і на неї не поширюються норми абзацу 6 пункту 4 розділу V Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію". Рішення про документування посвідкою на постійне проживання прийняте з порушенням вимог закону, та підлягає скасуванню відповідно до п.2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2013 року за № 1335/23867 (зі змінами) наказом Голови ДМС.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, прибула до України в 1989 році відповідно до Угоди, укладеної між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року. Згодом позивачка залишилась на постійне проживання в Україні.

20.12.2003 року відділом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області позивачку було документовано безстроковою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 за результатами поданої ОСОБА_9 заяви. До заяви було долучено наступні документи: копія національного паспорту НОМЕР_2 виданого 25.09.2003 року терміном дії до 25.09.2008 року, переклад паспорту, довідка Посольства Соціалістичної Республіки В'єтнам від 13.10.2003 року про відсутність у позивача судимості на території В'єтнаму, довідка ВАТ "Каховка" № 180, що позивачка працювала в ВАТ "Каховка" з 26.12.1989 року по 26.12.1991 року.

25.05.2018 року Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області прийняло висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_9, в якому зазначено, що 15.12.2003 року керівництвом УМВС України в Херсонській області на підставі заяви іноземки було прийнято рішення про документування посвідкою на постійне проживання відповідно до абз.4 п.4 Розділу V "Прикінцевих положень" Закону України "Про імміграцію", на підставі чого 20.12.2003 року була оформлена посвідка на проживання серії НОМЕР_1 терміном дії "безстроково".

У висновку вказано, що з відповідною заявою необхідно було звернутися до 07.02.2002 року. На момент звернення позивачки з такою заявою 25.11.2003 року положеннями законодавства не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абз.4 п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію".

Крім того, відсутня інформація про прибуття іноземки на роботу за Угодою. Встановлено, що рішення про видачу посвідки на постійне проживання прийняте з порушенням вимог Закону та підлягає скасуванню відповідно до вимог пункту 2.9 Розділу 11 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС Україна від 15.07.2013 року № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2014 року за № 1335/23867 (зі змінами ) наказом Голови ДМС України. Посвідка, що була видана на підставі рішення, яке скасоване наказом Голови ДМС, визнається недійсною та підлягає вилученню.

Пунктом 11 (підпункти 11.1-11.2) Наказу Державної міграційної служби України № 104 від 13.07.2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання" на підставі висновку управління Державної міграційної служби в Херсонській області від 25.05.2018 року скасовано повністю рішення УМВС України в Херсонський області від 15.12.2003 року про видачу посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2

Видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 20.12.2003 року визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області вилучило у ОСОБА_9 посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 20.12.2003 року, про що надало довідку за місцем вимоги від 14.08.2018 року.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивачка звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів її сім'ї має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої неповнолітня дитина.

П'ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Положеннями ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України «Про імміграцію».

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентує Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію» (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Згідно з абз.6 ст.1 Закону України «Про імміграцію» посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію" особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Згідно ст.12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію» орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка мала до його надання статус біженця в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Відповідно до п.п.21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою КМ України від 26.12.2002 року №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Видача ОСОБА_9 посвідки на постійне проживання в Україні здійснювалась на підставі абз.4 п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", під час видачі посвідки на постійне проживання відділ ВГІРФО УМВС України в Херсонській області керувався зазначеними положеннями Закону України "Про імміграцію", проводив перевірку законності залишення її на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив, заперечень не висловлював та визнав позивача таким, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання посвідки на постійне проживання в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що з боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містили недостовірних даних та не були підробленими.

Крім того, відповідно до абз.3 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 06.03.1998 року за Угодою між Урядом СР Вєтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.041981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Отже, Закон України «Про імміграцію» визначає поняття імміграції та, відповідно, іммігрантів, а статті 4, 9, 11 цього Закону визначають для них підстави, порядок надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання.

Статтями 12, 13 Закону України «Про імміграцію» визначені підстави для скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання.

Згідно вимог зазначених статей цього Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасований, а видана на підставі такого дозволу посвідка на постійне проживання в Україні вилучена, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину, що народилася в Україні 19.07.2005 року, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1.

При наданні безстрокової посвідки 20.12.2003 року позивачці, ВГІРФО ГУМВС України в Херсонській області діяло на підставі п.4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію», тобто, проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача. Під час проведення перевірки у 2003 році підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію не виявило та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні позивача.

Отже, при видачі посвідки на постійне проживання в Україні орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року по справі № 1540/3918/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 20 лютого 2019 року.

Головуючий суддя Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.