Справа № 357/541/19
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/541/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий - суддя Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В., за участю представника позивача - адвоката Гаделії В.Р., представника відповідача - Зайцева В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом 28.12.2018 року, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 17.01.2019 року, мотивуючи тим, що 10.12.2018 року уповноваженою особою ГУ ДФС у Київській області П.Козирєвим було винесено постанову №579 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення строків сплати єдиного соціального внеску за серпень 2018 року, який потрібно було сплатити до 22 вересня 2018 року у розмірі 300 грн. Проте вищевказане рішення є протиправним та таким, що винесено з порушенням чинного законодавства України, оскільки вказане правопорушення не є триваючим, а строк притягнення до адміністративної відповідальності складає 2 місяці з дати його вчинення, а не виявлення. Таким чином, строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився 23 листопада 2018 року. Крім того, вона вчасно та в повному обсязі заплатила єдиний соціальний внесок за серпень 2018 року, а оскаржувану постанову отримала 21.12.2018 року. «Несвоєчасна сплата» не є триваючим адміністративним правопорушенням, а тому суб'єктом владних повноважень при прийнятті постанови не враховано вимоги статті 38 КУпАП, яка в свою чергу визначає строки накладення адміністративного стягнення. Триваюче правопорушення - це проступок, пов'язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об'єктивно існує цей обов'язок, виконанням обов'язку відповідним суб'єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17. З огляду на те, що правопорушення, не носить характер триваючого та на час винесення постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, відповідачем протиправно притягнуто її до адміністративної відповідальності. Тому, просила поновити строк на оскарження постанови, визнати постанову №579 від 10 грудня 2018 року протиправною та скасувати її, також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача, адвокат за договором, в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, в судовому засіданні позов не визнав, підтримав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_3 на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду справи судом є фізичною особою - підприємцем, адміністрування ЄСВ було розпочате контролюючими органами, правонаступником яких є система органів ДФС України, з 01.10.2013 року у зв'язку з прийняттям Закону України від 04.07.2013 року № 406-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи». Крім того, здійснення адміністрування ЄСВ в порядку, встановленому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464, забезпечення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою його нарахування та сплати до відповідних фондів, здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо адміністрування єдиного внеску відповідно до п.п.4, 6 п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236, покладено на ДФС України. Відтак визначено, що саме Закон № 2464 є спеціальним по відношенню до встановлення та адміністрування ЄСВ. Позивач за визначенням є платником ЄСВ та на неї поширюються всі вимоги Закону № 2464, який зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Як слідує з матеріалів справи та не заперечується позивачем, в ході поточної господарської діяльності у неї виникло зобов'язання зі сплати ЄСВ за серпень 2018 року в сумі 300,00 грн. При цьому, згідно із абз. 1 ч.8 ст. 9 Закону № 2464 ФОП ОСОБА_3 мала би сплатити цю суму на відповідний казначейський рахунок до 22.09.2018 року (граничний термін). Разом з тим, за даними інформаційних баз даних ДФС України зазначена сплата була здійснена нею лише 18.10.2018 року. Доказів своєчасного погашення недоїмки з ЄСВ за серпень 2018 року позовна заява у справі та додані до неї документи не містять. Враховуючи фактичні обставини справи, а також положення ст. 283, 285 КУпАП, посадовими особами відповідача у зв'язку із зафіксованим фактом несвоєчасного погашення ФОП ОСОБА_3 недоїмки з ЄСВ за серпень 2018 року 14.11.2018 року було здійснено запрошення позивача в приміщення управління на 23.11.2018 року для розгляду питання сплати внеску. Запрошення було направлено за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручене їй особисто 20.11.2018 року. Однак, 23.11.2018 року до Білоцерківського управління ГУ ДФС у Київській області ані позивач, ані уповноважені нею особи не прибули, про що було складено Акт № 96/10-36-50-06. Відтак, посадовими особами відповідача згідно з вимогами ст.ст. 254, 256 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення №579/10-36-50-06 від 23.11.2018 року, направлений за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручений їй особисто 14.12.2018 року. В подальшому, розглянувши наявні матеріали адміністративної справи, уповноваженою посадовою особою ГУ ДФС у Київській області відносно ФОП ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП та Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення (затверджена наказом Міністерства фінансів України № 566 від 02.07.2016 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.07.2016 року за № 1046/29176) було прийнято оскаржувану постанову № 579 від 10.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення. До позивача було застосовано штраф у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680,00 грн.), оскільки станом на дату притягнення її до відповідальності сума простроченої до сплати недоїмки складала 300,00 грн. і не перевищувала 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100,00 грн.). Постанова 12.12.2018 року направлена за податковою адресою ФОП ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручена їй особисто 21.12.2018 року. ОСОБА_3 було інкриміновано правопорушення, вчинене у формі порушення строків виконання юридично значущої дії. Несвоєчасне погашення недоїмки з ЄСВ являє собою дію порушника зі сплати зобов'язання поза встановленими строками виконання такого обов'язку, відтак, зазначене порушення дійсно є одномоментним, а не триваючим, як вірно зазначає ОСОБА_3 в позовній заяві. При цьому, ГУ ДФС у Київській області наголошує, що датою (моментом) вчинення такого порушення є момент фактичного перерахування платником ЄСВ коштів в рахунок погашення зобов'язання (тобто 18.10.2018 року), а не термін, до якого позивачка мала би сплатити зобов'язання з ЄСВ за серпень 2018 року (до 22.09.2018 року). Зважаючи на це, строк, визначений ст. 38 КУпАП, у спірній ситуації не минув. Відтак, хибними є твердження ФОП ОСОБА_3 про пропуск відповідачем строків на притягнення її до відповідальності, рівно як необґрунтованими є її посилання в позовній заяві на положення ст. 247 КУпАП в розрахунку на закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з огляду на сплив строків притягнення до відповідальності. Тому, ГУ ДФС у Київській області мала всі передбачені законодавством підстави для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст. 165? КУпАП, а відтак і винесення оскаржуваної постанови. Постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає всім вимогам, визначеним КУпАП, тому підстави для її скасування у судовому порядку відсутні. Щодо заявленої ФОП ОСОБА_3 вимоги про стягнення з ГУ ДФС у Київські» області витрат, понесених нею на правничу допомогу, в розмірі 5 000,00 грн. Згідно норм ст. 134, та 139 КАС України, в контексті відшкодування витрат на правничу допомогу у даній справі, позовна заява не містить жодних доказів чи документів, які би взагалі підтверджували факт звернення ФОП ОСОБА_3 до адвоката за професійною правничою допомогою, факт надання такої допомоги позивачці та факт понесення нею цих витрат в дійсності, також відсутні докази на підтвердження фактичної сплати ФОП ОСОБА_3 і оприбуткування її адвокатом коштів в сумі 5 000,00 грн., тому відповідач повністю заперечує проти такого стягнення. Дана сума є жодним чином непідтвердженою документально і фактично, неспівмірною та непропорційною обсягу, характеру та типу складності позовної заяви у справі, часу, витраченому на її складання, та складності справи (предмету доказування). Крім того, позивач не проявила належної розсудливості, обачності та ощадливості при понесенні цих витрат та не скористалась доступними їй безкоштовними сервісами, запропонованими державою (зокрема, в частині отримання безоплатної правової допомоги у спеціалізованих центрах Міністерства юстиції України). Просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовити повністю.

Суд, заслухавши учасник справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Судом встановлено, що 10.12.2018 року уповноваженою особою ГУ ДФС у Київській області Козирєвим Павлом Генріховичем було винесено постанову № 579 від 10.12.2018 року (а.с. 9, 32) про притягнення ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 165-1 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в сумі 680,00 грн. Зазначену постанову позивач отримала 21.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відстеженням пересилання (а.с. 6,7,33)

Вказана постанова винесена на підставі протоколу №579/10-36-50-06 про адміністративне правопорушення від 23.11.2018 року (а.с.30), складеному відносно ФОП ОСОБА_3 посадовою особою СДРІ відділу адмініструванням податків і зборів з фізичних осіб Білоцерківського управління ГУ ДФС у Київській області Миронець І.О., який позивач отримала 14.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31).

У даному протоколі та оскаржуваній постанові зазначається, що при перевірці своєчасності сплати єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_3 посадова особа директор ОСОБА_3 вчинила правопорушення, а саме: «Несвоєчасна сплата ЄСВ в сумі 300,00 грн. за серпень 2018 року (термін сплати 22.09.2018 року, фактично сплачено 18.10.2018 року), чим порушено п. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464, передбачене ч. 3 ст. 165? КУпАП.

Згідно із частини 3 статті 165? КУпАП несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі, що не перевищує трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від сорока до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» № 2464 від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464) недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.3? ч.1 ст. 1 Закону № 2464 органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Положеннями ч. 8 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

За змістом ч. 11 та ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом; єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону № 2464 органи доходів і зборів мають право, зокрема, вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску.

Отже, судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 за своїм правовим статусом та відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 є платником ЄСВ та згідно з п.1 ч.2 та ч.3 ст. 6 Закону № 2464 має юридичний обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати зобов'язання з ЄСВ (зокрема, за серпень 2018 р.).

Відповідно до положень КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Крім того відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1,2 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яки притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч.1,2 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачав відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ч.4 ст. 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до положень ст. 234-2 КУпАП органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані, зокрема, з порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 165? ). Від імені органів доходів і зборів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники органів доходів і зборів та їх заступники.

Згідно із ч.1,2 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Згідно ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На виконання вказаної вимоги, суд запропонував всім учасникам провадження надати відповідні докази, а відповідача зобов'язав довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відзиву на позовну заяву, 14.11.2018 року старшим державним ревізором-інспектором відділу адмініструванням податків і зборів з фізичних осіб Білоцерківського управління ГУ ДФС у Київській області Миронець І.О., було здійснено запрошення позивача в приміщення управління на 23.11.2018 року для розгляду питання сплати внеску. Запрошення було направлено за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручене їй особисто 20.11.2018 року.

23.11.2018 року позивач Білоцерківського управління ГУ ДФС у Київській області (Київська обл., бульвар Олександрійський, буд. 12, не з'явилася в результаті чого був складений акт №96/10-36-50-06 про неявку ФОП ОСОБА_3 та посадовими особами відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення №579/10-36-50-06 від 23.11.2018 року. Рекомендованим листом було направлено протокол про адміністративне правопорушення, який містить дані про місце дату і час розгляду адміністративної справи, а саме 10.12.2018 року о 15 год. 00 хв. Відповідно до матеріалів справи вищевказаний рекомендований лист позивач ОСОБА_3 отримала 14.12.2018 року, а постанову №579 було винесено 10.12.2018 року, яку позивач отримала 21.12.2018 року.

Позивач просила поновити їй пропущений строк оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення, у зв'язку з тим, що оскаржувану постанову позивач отримала 21.12.2018 року, тобто після закінчення 10 денного строку на її оскарження, оскільки згідно ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду із вказаним адміністративним позовом є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч.1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Несвоєчасна сплата не є триваючим адміністративним правопорушенням, оскільки триваюче правопорушення - це проступок, пов'язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об'єктивно існує цей обов'язок, виконанням обов'язку відповідним суб'єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №242/924/17.

Отже, правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого (даний факт не заперечується відповідачем), постанова про накладення адміністративного стягнення щодо ФОП ОСОБА_3 була винесена з порушенням 2-х місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, визначеного в ч. 1 ст. 38 КУпАП, оскільки правопорушення було вчинено саме з моменту несплати в строк ЄСВ, тобто 22.09.2018 року, а 23.11.2018 року скінчився строк сплати єдиного внеску. Отже, адміністративне стягнення на ФОП ОСОБА_3 повинно бути накладено протягом 2 місяців з дня вчинення правопорушення, тобто до 23.11.2018 року, а її притягнуто до адміністративної відповідальності лише 10.12.2018 року, тобто з пропуском вищезазначеного строку.

Відповідно до положень пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Крім того, слід зазначити, що позивач ОСОБА_3 здійснила оплату ЄСВ за серпень 2018 року в сумі 2457,18 грн. 18.09.2018 року згідно платіжного доручення №3 (а.с.8), що також підтверджується рухом коштів цільових фондів щодо ОСОБА_3 (а.с.34-43).

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена із з порушенням строків, визначених статті 38 КУпАП, а тому суд відповідно до вимог ст. 286 КАС України та п. 3 ст. 293 КУпАП, скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат їі вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Однак, позивач не надала доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн., тому підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі на момент ухвалення рішення суд не вбачає.

Разом з тим, враховуючи положення ч.7 ст. 139 КАС України, позивач має право протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, враховуючи, що нею до закінчення розгляду справи зроблено відповідну заяву, надати до суду докази щодо розміру понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 72, 74, 75, 77, 121, 132, 134, 139, 241, 242, 244, 246, 250, 255, 286, 297 КАС України, ст. 7, 33, 38,ч.3 ст.165-1, 245, 247, 251, 252, 256, 258, 268, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_3 процесуальний строк на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову №579 від 10.12.2018 року відносно ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 165-1 КУпАП, п. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення складено 25.02.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко