Справа № 540/244/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/244/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправної бездіяльності відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) направлених на примусове виконання рішення суду у справі №821/2084/17, яким зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) здійснити вичерпні заходи, направлені на примусове виконання рішення суду у справі №821/2084/17, яким зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2018 року постановою Херсонського окружного адміністративного суду у справі №821/2084/17 було задоволено позов ФОП ОСОБА_1 - визнано протиправним та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України від 22 грудня 2017 № 474558/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної, складеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень; зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень.

03.04.2018 року на підставі вказаних судових рішень ОСОБА_1 отримав виконавчий лист №821/2084/17.

Позивач направляв зазначений виконавчий лист разом з заявою про відкриття виконавчого провадження на адресу відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, проте кожного разу виконавчий лист повертався позивачу без прийняття до виконання.

Останній раз виконавчий лист повернуто з повідомленням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі того, що "у пред'явленому на виконання виконавчому документі не зазначено ім'я, по-батькові посадової особи, яка видала виконавчий документ, а лише її ініціали "ОСОБА_2

04.12.2018 року на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в черговий раз направлено заяву про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження, до якої було додано дублікат виконавчого листа №821/2084/17. Поштове відправлення отримано адресатом 06.12.2018 року. Однак, станом на дату подачі позову, будь-які відомості щодо прийняття виконавчого листа до виконання у позивача відсутні.

Таким чином, з моменту отримання відповідачем заяви позивача по дату подачі даного позову, ДДВС МЮ України, на думку ФОП ОСОБА_1, допускає протиправну бездіяльність: будь-які відомості про повернення виконавчого документа або відкриття провадження на адресу стягувача не надходили.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року провадження у справі відкрито, судове засідання призначено на 18.02.2019 року. Також, цією ухвалою первісного відповідача було зобов'язано надати до суду в строк до 18.02.2019 року завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа Херсонського окружного адміністративного суду №189 від 03.04.2018 року, виданого за результатом розгляду адміністративної справи №821/2084/17 (в разі відсутності відкритого на підставі зазначеного виконавчого документа провадження - повідомити про причини відмови у відкритті).

Також, відповідача було зобов'язано подати до суду відзив на позовну заяву протягом п'ятиденного строку з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження.

Станом на 18.09.2019 року вимоги ухвали суду не виконані.

В судове засідання призначене на 18.09.2019 року сторони не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи в роздрукованому вигляді електронні листи на адреси сторін та довідка, складена секретарем судового засідання на виконання вимог ст.129 КАС України.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року замінено первісного відповідача по справі на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Зобов'язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати до суду в строк до 21.02.2019 року завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа Херсонського окружного адміністративного суду №189 від 03.04.2018 року, виданого за результатом розгляду адміністративної справи №821/2084/17 (в разі відсутності відкритого на підставі зазначеного виконавчого документа провадження - повідомити про причини відмови у відкритті).

Зобов'язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів, щодо надання запитаних матеріалів у строк зазначений судом, зокрема, шляхом направлення до суду відсканованих копій необхідних матеріалів засобами електронної пошти.

В судове засідання, призначене на 21.02.2019 року сторони не з'явились.

Представник відповідача обов'язок, щодо подачі відзиву на позов не виконав.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони повідомлені завчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи в роздрукованому вигляді електронні листи на адреси сторін та довідка, складена секретарем судового засідання на виконання вимог ст.129 КАС України.

21.02.2019 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 194 та 205 КАС України суд вважає, що подання позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неприбуття без поважних причин відповідача не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини суд вказує наступне.

22 лютого 2018 року рішенням Херсонського окружного адміністративного суду у справі №821/2084/17 було задоволено позов ФОП ОСОБА_1, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України від 22 грудня 2017 №474558/НОМЕР_1 про відмову у реєстрації податкової накладної, складеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, від 30 листопада 2017 року №31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень; зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, від 30 листопада 2017 року №31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень.

03.04.2018 року на підставі вказаних судових рішень, ОСОБА_1 отримав виконавчий лист №189 2018 р.

04.12.2018 року позивач в черговий раз направив зазначений виконавчий лист разом з заявою про відкриття виконавчого провадження на адресу відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який був отриманий уповноваженою особою відділу 06.12.2018 року.

З пояснень позивача вбачається, що виконавчий лист та рішення суду від 22 лютого 2018 року у справі №821/2084/17, станом на день звернення ФОП ОСОБА_1 до суду, не виконані, виконавче провадження не розпочато.

Також, факт відсутності відкритих виконавчих проваджень перевірено судом за електронним посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors за допомогою даних офіційного порталу "Автоматизована система виконавчих проваджень" (роздруківки станом на 18.02.2019 року та 21.02.2019 року долучено до матеріалів справи).

Позивач вважає зазначену бездіяльність ВПВР ДДВС МЮ України протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

В спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.

Стаття 124 Конституції України та стаття 370 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.1 ст.373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.(ч.3 ст.373 КАС України)

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" наведений перелік виконавчих документів, на підставі яких відповідно до цього Закону рішення підлягають примусовому виконанню. До нього віднесено зокрема виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (п.1 ч.1 ст.3 Закону).

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 (надалі - Інструкція №512/5), визначено, що органом державної виконавчої служби є зокрема Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до пункту 4 Інструкції №512/5 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є серед інших - центральні органи виконавчої влади, до яких віднесено й Державна фіскальна служба України.

Отже, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, вповноваженим, в тому числі, на здійснення примусового виконання рішень, боржниками в яких є Державна фіскальна служба України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами частини 5 статі 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У частині 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов'язкові вимоги до виконавчого документа.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зокрема зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Відповідно до абзацу 12 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Вирішуючи дану справу, суд приділяє особливу увагу тому, що відповідачем не виконано обов'язку ані щодо подачі відзиву на позов, ані щодо надання запитаних судом документів. Зазначена обставина, по-перше, має наслідком розгляд справи за наявними в ній матеріалами (ч.6 ст. 162 КАС України), а, по-друге, кваліфікується судом як визнання відповідачем позову (ч.4 ст.159 КАС України).

Так, підтвердженим матеріалами справи (накладною на відправлення з індексним № 959, квитанцією про оплату від 04.12.2018 року та описом вкладення поштового відправлення №959 (а.с.19)) суд вважає факт направлення в адресу ВПВР ДДВС МЮ України заяви про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження, виконавчого листа від 03.04.2018 року по справі №821/2084/17 та доданих до них документів згідно переліку, наявного в матеріалах справи.

Також, підтвердженим рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з індексним №959 є факт отримання зазначеного відправлення вповноваженою особою ВПВР МЮ України ("Дудік"), про що міститься відмітка поштового органу, датована 06.12.2018 роком.

Відсутність розпочатого виконавчого провадження підтверджена відомостями з "Автоматизованої системи виконавчих проваджень", про що судом зазначено вище за текстом. Вчинення ВПВР МЮ України дій, передбачених п. 6 ч. 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" - повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відповідачем не доведено, а ФОП ОСОБА_1 заперечується.

Враховуючи наведене та відсутність доказів протилежного з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, суд вважає доведеними обставини, які вказують на протиправну бездіяльність ВПВР ДДВС МЮ України, яка полягає у неприйнятті відповідачем протягом тривалого часу (з 06.12.2018 року по дату винесення даного рішення) жодного з рішень за наслідками отримання ним виконавчого документа.

Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягала у відсутності дій направлених на примусове виконання рішення суду у справі №821/2084/17, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити вичерпні заходи, направлені на примусове виконання рішення суду у справі №821/2084/17, яким зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень суд зазначає наступне.

Пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5, положення якого частково кореспондуються з ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, прийняття до виконання виконавчого листа здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Таку постанову виконавець виносить на підставі виконавчого документу, поданого стягувачем разом з заявою про примусове виконання рішення. (п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження").

З наявних у справі матеріалів вбачається, що виконавчий лист від 03.04.2018 року у справі №821/2084/17 разом з заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження надісланні в адресу відповідача та отримані ним.

Вивчивши завірену належним чином копію виконавчого документа, надісланого відповідачу, суд дійшов висновку про його відповідність вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частиною 1 ст. 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З метою попередити можливі дії відповідача з повернення виконавчого документа без виконання в подальшому суд зазначає наступне.

Так, з повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.09.2018 року №20.1-57260397/13 вбачається, що головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Мазур Г.І. прийняв рішення про повернення виконавчого листа стягувачу через його невідповідність вимогам до виконавчих документів, а саме, відсутності у ньому ім'я, по батькові посадової особи, яка його видала.

Виконавчий лист від 03.04.2018 у справі №821/2084/17 видано на підставі прийнятого 22.02.2018 рішення Херсонського окружного адміністративного суду, а тому текст виконавчого листа не може суперечити тексту, викладеному в резолютивній частині згаданої постанови суду.

Суд вважає необґрунтованими вимоги заявника щодо зазначення в виконавчому листі ім'я та по батькові посадових осіб, які підписали виконавчий лист, оскільки виконавчий лист видається органом - Херсонським окружним адміністративним судом, а не суддею особисто.

Відповідно до п. 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

Суд встановив, що у дослідженому виконавчому листі вказано орган, який видав лист, підписано виконавчий лист головуючим у справі суддею та секретарем судового засідання, вказано їх прізвища та ініціали.

Окрім зазначеного, суд також вказує на те, що Інструкція з діловодства в адміністративних судах, затверджена Наказом Державної судової адміністрації України 17.12.2013 № 174 містить додаток №15 - форму виконавчого листа, що видається відповідними судами. Наведеною формою не передбачено зазначення повністю ім'я та по батькові осіб, які підписали виконавчий лист.

Також, пунктами 1,2 глави 7 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року N 1000/5 передбачено, що посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених у положеннях (статутах) установи, положеннях про структурні підрозділи, посадових інструкціях, розпорядчому документі про розподіл обов'язків між керівником та його заступниками тощо.

Підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної - якщо документ надрукований не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалів (ініціала імені) і прізвища. Дозволяється в реквізиті "Підпис" після назви посади особи зазначати вчене звання, науковий ступінь.

У разі оформлення документа на бланку посадової особи назву посади у підпису не зазначають.

Судом встановлено, що виконавчий лист за формою та змістом відповідає наведеним вище положенням закону, інструкції та правилам діловодства. Виконавчий документ підписано головуючим суддею та співробітником суду, уповноваженою на це посадовою інструкцією.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про помилковість висновків головного державного виконавця ВПВР ДДВС МЮ України Мазура Г.І., щодо невідповідності виконавчого листа від 03.04.2018 року у справі №821/2084/17 вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Факультативно суд звертає увагу сторін на правову позицію, висловлену Верховним судом України у постанові від 21.05.2014 по справі № 6-45цс14, де вказано, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Аналогічні положення передбачені п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", де також зазначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

За правилами ч. 4 статті 245 КАС України у випадку визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних правовідносин обов'язок відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа залежить від умови виконання заявником усіх вимог пред'явлення цього виконавчого листа до виконання позивачкою як стягувачем.

Судом в даному рішенні встановлено наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття ним жодного з рішень за наслідком надходження до нього виконавчого листа від 03.04.2018 року у справі №821/2084/17 та відповідність зазначеного виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, зі змісту заяви позивача про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження від 27.11.2018 року, надісланого до ВПВР ДДВС МЮ України вбачається, що ФОП ОСОБА_1 не сплачено авансовий внесок у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати (за рішенням немайнового характеру з боржника - юридичної особи).

Вказане свідчить про недотримання позивачем вимог ч.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", тобто про невиконання ним усіх вимог зазначеного закону для початку примусового виконання рішення суду відділом примусового виконання рішень ДДВС МЮ України.

Тому у задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача здійснити вичерпні заходи, направлені на примусове виконання рішення суду у справі №821/2084/17, яким зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень, суд вважає за необхідне відмовити.

Водночас, суд наголошує, що у разі виконання ФОП ОСОБА_1 вимог ч.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" - надання відповідачу квитанції про сплату авансового внеску у встановленому законом розмірі, відповідач повинен прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач у справі - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки не є самостійною бюджетною установою, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції України.

Отже, зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог, у сумі 960,50грн. (1921 грн./2=960,50 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ), яка полягала у відсутності дій направлених на примусове виконання рішення суду у справі №821/2084/17, яким зобов'язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну, складену фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, від 30 листопада 2017 року № 31 на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 70 000 гривень.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження від 27.11.2018 року та прийняти одне з рішень, передбачених ст. 26 або ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Міністерства юстиції України () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судовий збір у сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 105000000