Справа № 240/6089/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м.Житомир справа № 240/6089/18

категорія 8.3.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: представника позивача Рички С.А.,

представника відповідача Зеленюка Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2018 №,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2018 року № .

В обгрунтування позову зазначено, що за результатами перевірки позивача контролюючим органом складено акт від 24.04.2018 на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2018 року № , яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 145 834,00 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

Представники позивача в судових засіданнях позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, контролюючим органом за результатами камеральної перевірки даних 24.04.2018 складено акт №358/06-30-53-12-27/36831677, яким встановлено порушення задекларованих у податковій звітності сум з податку на додану вартість. Під час перевірки перевірячим встановлено, що при заповненні уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2018 року у рядку 7 розділу 1 "Податкові зобов'язання" та у Додатку 1 "Розрахунок коригування сум податку на додану вартість" Таблиці 1 задекларовано (занижено) податкові зобов'язання до податкових накладних за якими проводиться коригування на суму ПДВ - 116 667,67 грн, які не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних у лютому 2018 року (а.с.49-51).

На підставі акту перевірки відповідачем 11.05.2018 винесено податкове повідомлення-рішення №, яким встановлено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 116 667 грн та штрафні санкції в сумі 29 167 грн (а.с.52).

Не погоджуючись з вказаними висновками акту товариство направило на адресу відповідача лист від 22.05.2018 Вих.№2205-ІГП з поясненнями підстав зменшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 116 667 грн (а.с.53-54).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.07.2018 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 11.05.2018 № без змін (а.с.55-57).

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправним та прийнятим в порушення норм чинного законодавства, товариство звернулось до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України (далі - ПК України) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Оподаткуванню підлягає фактично проведена операція. Операцій щодо поставки товарів/послуг на суми коштів, помилково отриманих позивачем і в найкоротші терміни повернутих платнику коштів, позивач не здійснював.

Пунктом 201.1. статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації в порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим кодексом термін. Відповідно до пункту 201.10. зазначеної статті Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/ послуг, є для покупця таких товарів/ послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено з матеріалів справи, між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Шакур" було укладено Договір поставки № 1512-1 Г/Ш, яким встановлено зобов'язання щодо поставки врожаю на умовах "Інкотермс - 2010". Вказано, що покупець в термін до 31.03.2017 включно здійснює попередню оплату товару (а.с.15-16).

На підтвердження оплати товару товариством з обмеженою відповідальністю "Шакур" надано платіжне доручення №855 від 15.12.2016 в сумі 700 000,00 грн на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" (а.с.17).

Зі змісту виписки по рахунку позивача встановлено, що 15.12.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" надійшло 700 000,00 грн (а.с.18).

Позивачем було виписано податку накладну від 15.12.2016 на суму 700000,00 грн, з яких ПДВ становило 116 666,67 грн (а.с.19).

28.12.2016 податкову накладну було подано на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.20).

Платіжним дорученням від 23.02.2018 товариство з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" повернуло 700 000,00 грн на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур" (а.с.21).

На підтвердження повернення раніше сплаченої суми позивачем надано виписку по рахунку від 23.02.2018, зі змісту якої встановлено факт повернення 700 000,00 грн ТОВ "Шакур" (а.с.22-23).

З метою відображення факту повернення покупцю 700 000,00 грн позивачем 23.02.2018 сформовано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 15.12.2016, що була 28.12.2016 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.24-25).

З тверджень позивача встановлено, що після формування розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 15.12.2016 контролюючим органом квитанції про реєстрацію надано не було. Вказано, що такий розрахунок не міг бути зареєстрований в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв'язку зі змінами що відбулись у законодавстві, зокрема попередня форма розрахунку коригування кількісних і вартісних показників, що затверджена Наказом № 1307 Міністерства фінансів України від 31.12.2015, втратила чинність 01.03.2017, згідно Наказу № 1307 Міністерства фінансів України від 31.12.2015 в редакції Наказу № 276 Міністерства фінансів України від 23.02.2017.

Відповідач стверджує, що вказану реєстрацію необхідно було провести до 15.01.2017.

Суд звертає увагу, що підстави формування розрахунку коригування відбулись лише у лютому 2018 року.

Так, форма розрахунку коригування кількісних і вартісних показників, що затверджена Наказом № 1307 Міністерства фінансів України від 31.12.2015 (у редакції Наказу №276 Міністерства фінансів України від 23.02.2017р.) стосується виключно сільськогосподарських підприємств, які згідно із внесеними змінами до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" отримують таку державну підтримку (дотації).

Водночас товариство з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" є платником податку на додану вартість на загальних підставах, оскільки з 01.01.2017 був скасований спеціальний режим оподаткування сільськогосподарських підприємств.

Позивачем 20 березня 2018 року у відповідності до положень Податкового кодексу України через систему електронного документообігу було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період 02 місяць 2018 року, про прийняття якої свідчить квитанція № 2 від 20.03.2018 (а.с.32-41).

Згідно уточнюючого розрахунку від 29.03.2018 позивачем внесено коригування податкових зобов'язань на суму 116 667 грн (а.с.43-45).

На підставі вказаного підприємством самостійно здійснено коригування сум податку на додану вартість, що відображено у Додатку 1 до податкової декларації (а.с.46-47).

Згідно квитанції №2 уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок було прийнято 29.03.2018 (а.с.48).

При цьому необхідно врахувати вимоги абзацу 15 пункту 201.10. статті 201 ПК України, яким встановлено, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Враховуючи наведені норми Податкового кодексу України та відсутність заниження зобов'язань з податку на додану вартість позивачем в перевіреному відповідачем періоді, контролюючий орган вправі застосувати штрафну санкцію лише коли позивач, за наявності вимоги покупця про видачу податкових накладних склав їх однак не зареєстрував в Реєстрі, і такі накладні були надані покупцю й віднесені ним до податкового кредиту.

Водночас, у випадку, коли продавець складе податкову накладну й задекларує податкові зобов'язання по вказаній накладній у відповідній декларації, однак не здійснить її реєстрації в Реєстрі і не направить її покупцю, то до такого продавця не повинен застосовуватись штраф, адже своїми діями він не порушить прав та інтересів ні покупця, ні держави.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що операція повернення 700 000,00 грн товариством з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" відбулась 23.02.2018, про що свідчать документи долучені до матеріалів справи, суд вважає висновки контролюючого органу необґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 11.05.2018 № протиправним.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, під час розгляду справи суд встановив відсутність належних доказів, які підтверджують наявність порушень товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс", вставлених актом перевірки від 24.04.2018, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та винесеним з порушенням норм податкового законодавства, а отже таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн, про, що свідчить платіжне доручення №837 від 17.09.2018 (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДФС у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" (с.Владівка, Малинський р-н, Житомирська обл., 11616, код 36831677) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника,7, м.Житомир, 10003, код 39459195) задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 11.05.2018 №.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Плюс" судові витрати в сумі 1762 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст.295-297 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 22 лютого 2019 року