Справа № 816/1530/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 р. Справа № 816/1530/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Чеснокова А.О.) від 18.09.2018 року (повний текст рішення складено 25.09.2018 р.) по справі № 816/1530/18

за позовом Приватного акціонерного товариства Кременчуцької виробничо-торгівельної фірми "Кремтекс"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Кременчуцької виробничо-торговельної фірми "Кремтекс", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 квітня 2018 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що контролюючий орган протиправно ставить йому у вину заниження податку на прибуток та порушення правил ведення касових операцій у національній валюті. Пояснив, що господарські операції позивача з його контрагентами носять реальний характер та підтверджуються необхідними первинними документами, окремі незначні недоліки яких не можуть позбавляти підприємство права на включення вказаних витрат до податкового обліку ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс". Крім того, позивач заперечував факт допущення порушень правил ведення касових операцій у національній валюті.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 24 квітня 2018 року № .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 24 квітня 2018 року № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Приватного акціонерного товариства Кременчуцької виробничо-торговельної фірми "Кремтекс" судові витрати у розмірі 3806 гривень 18 копійок.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації, перебуває на обліку як платник податків та зборів в Кременчуцькій ОДПІ. Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво іншого верхнього одягу (14.13).

Співробітниками Головного управління ДФС у Полтавській області у період з 12 лютого 2018 року по 26 березня 2018 року проведено документальну планову невиїзну перевірку ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2017 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2017 року, за наслідками якої складено Акт від 02 квітня 2018 року № 418/16-31-14-01-10/00309699 .

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статей 14, статті 134, 135, 137 Податкового кодексу України (далі - ПК України) наслідком чого визначено заниження податку на прибуток на 119310,00 грн.,

- пункту 2.6 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні", що призвело до несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів у касі підприємства в сумі 20921,53 грн.

На підставі висновків викладених в акті перевірки, 24 квітня 2018 року відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

№ про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки в розмірі 104607,65 грн.;

№ про збільшення податкових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств на 119310,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 29827,50 грн.

Не погоджуючись із правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені за наслідками перевірки висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому нарахування на їх підставі суми грошового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій є незаконним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року №, слугували висновки податкового органу про неправомірне формування позивачем витрат за рахунок господарських операцій з ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3 у 2016 році. На думку перевіряючих, господарські операції між позивачем та його контрагентами мали фіктивний характер, оскільки товари/послуги фактично не поставлялись/надавались, а договори та інші фінансово-господарські документи учасники господарських операцій склали з метою незаконного отримання податкової вигоди. За таких обставин, фіскальний орган дійшов висновку, що позивач неправомірно сформував витрати спірного податкового періоду, що у свою чергу призвело до заниження податку на прибуток в охопленому перевіркою періоді.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу, які були покладені в основу вказаного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до положень п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом п.198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України (у редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України, платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентами - ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру вищевказаних господарських операцій, які були покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як встановлено під час розгляду справи, 01 вересня 2016 року між позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір № 01/09/2016 /а.с. 175-178/ за умовами якого Виконавець зобов'язується надати Замовнику консультації з питань здійснення господарської діяльності та управління при виконанні замовлень з виготовлення швейних виробів на орендованих площах, а Замовник зобов'язується своєчасно оплатити надані послуги.

Актом про надання послуг від 01 жовтня 2016 року № 1 підтверджено факт надання обумовлених вищевказаним договором послуг ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс", а також зафіксовано відсутність претензій Замовника до Виконавця /а.с. 179/.

З наявної в матеріалах справи виписки з рахунка позивача судом встановлено факт своєчасної оплати ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" послуг ФОП ОСОБА_2 /а.с. 180/.

Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що надання ФОП ОСОБА_2 консультаційних послуг надало позивачу можливість залучити до співпраці ФОП ОСОБА_4, виробничі потужності якої знаходяться в м. Кобеляки. Результатом укладення із зазначеним підприємцем договору підряду стало виготовлення останньою 6138 одиниць швейних виробів для ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" /а.с. 64-71/.

Колегія суддів відхиляє посилання податкового органу про неможливість встановлення обсягу та виду наданих послуг на підставі акта про виконання послуг від 01 жовтня 2016 року № 1, оскільки останній не містить інформації щодо змісту та обсягу виконаної роботи, використання трудових ресурсів та матеріалів, суд зазначає, що спірний акт відповідає вимогам, встановленим частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки містить усі передбачені зазначеною нормою реквізити.

Також, 05 травня 2016 року між позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір підряду № 18/1 за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати роботу з виготовлення швейних виробів з матеріалів Замовника відповідно до Специфікацій /а.с. 181-183/.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії Специфікації до договору підряду від 05 травня 2016 року № 18/1 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання з виготовлення швейних виробів: моделі 480051 в кількості 1177 шт., моделі 380087 в кількості 1950 шт. /а.с. 184/.

Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28 травня 2016 року, від 02 червня 2016 року підтверджено факт виконання ФОП ОСОБА_1 обумовлених вищевказаним договором робіт на користь ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс", а також зафіксовано відсутність претензій Замовника до Виконавця /а.с. 185-186/.

З наявної в матеріалах справи виписки з рахунка позивача судом встановлено факт своєчасної оплати ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" послуг ФОП ОСОБА_1./а.с. 187-189/.

Як вже зазначалось підставою для невизнання контролюючим органом господарських операцій позивача із зазначеним контрагентом стала наявність в одному з актів (від 02 червня 2016 року) неістотних недоліків щодо невідповідності номеру моделі суконь номеру моделі, передбаченого специфікацією до Договору підряду від 05 травня 2016 року.

Представник позивача під час розгляду справи зазначив, що помилка, допущена ФОП ОСОБА_1 в акті здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02 червня 2016 року була виправлена Виконавцем шляхом надання ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" акта здачі-приймання робіт (надання послуг) із зазначенням правильного номеру моделі виготовлених суконь /а.с. 90/.

За приписами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Таким чином, окремі недоліки у оформленні первинних документів не є беззаперечним свідченням фіктивності господарської операції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції.

Також, як встановлено під час розгляду справи, 17 травня 2016 року між позивачем (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договір підряду № 2 за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати роботу з виготовлення швейних виробів з матеріалів Замовника відповідно до Специфікацій /а.с. 168-170/.

Зі змісту наявних в матеріалах справи копій накладних від 23 червня 2016 року № 39 та від 15 червня 2016 року № 37 встановлено факт передачі позивачем матеріалів для виготовлення швейних виробів /а.с. 174/.

Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28 липня 2016 року № Н-0004 підтверджено факт виконання ФОП ОСОБА_3 обумовлених вищевказаним договором робіт на користь ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс", а також зафіксовано відсутність претензій Замовника до Виконавця /а.с. 171/.

З наявної в матеріалах справи виписки з рахунка позивача судом встановлено факт своєчасної оплати ПрАТ "Кременчуцька ВТК "Кремтекс" послуг ФОП ОСОБА_3 /а.с. 172-173/.

Не визнаючи господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_3 реальними контролюючий орган виходив лише з аналізу податкової інформації про підприємця щодо відсутності в останнього необхідних виробничих потужностей, матеріально-технічних та трудових ресурсів.

Спростовуючи вказані доводи відповідача суд зважає на те, що відповідач не спростував твердження представника позивача про те, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), а основні засоби можуть перебувати в постачальника/субпідрядника на праві оренди чи лізингу.

Відтак, наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагента позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Таким чином, про реальність вчинення платником податків господарських операцій та, як наслідок, правомірність формування останнім витрат, свідчать наявність руху активів у процесі здійснення господарської операції та зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, наведені обставини мають бути підтверджені належним чином складеними та своєчасно оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, на підставі яких платник податку формує дані податкового обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що виготовлена за результатами співпраці з контрагентами швейна продукція в подальшому була відвантажена Gerry Weber International AG на виконання взятих на себе позивачем зобов'язань за договором підряду /а.с. 72-100/.

З огляду на наявність у позивача усіх підтверджуючих документів, що надають право для віднесення спірних сум до складу витрат підприємства, суд вважає доведеним факт придбання позивачем послуг у своїх контрагентів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду підтверджено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентом господарських операцій.

Надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій, а тому посилання податкового органу на те, що подані платником документи не дозволяють встановити реальність виконання вказаних операцій та факт їх використання у господарській діяльності товариства, є помилковими.

Колегія суддів зазначає, що стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов'язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - "ЄСПЛ").

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії, ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, колегія суддів вважає, що правочини відповідають положенням норм чинного законодавства України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки податкового органу про можливі порушення податкового законодавства зі сторони контрагента позивача, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем вимог податкового законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушення вимог законодавства та, як наслідок, неправомірності нарахування за вказані порушення суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Перевіряючи правомірність висновків податкового органу, які були покладені в основу податкового повідомлення-рішення № від 24 квітня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось представниками сторін, що отримані магазином позивача упродовж січня 2016 року готівкові кошти оприбутковувались в касі підприємства наступного робочого дня:

готівка в сумі 800,00 грн., яка надійшла до каси 04 січня 2016 року, оприбуткована 05 січня 2016 року;

готівка в сумі 400,00 грн., яка надійшла до каси 05 січня 2016 року, оприбуткована 06 січня 2016 року;

готівка в сумі 4600,00 грн., яка надійшла до каси 06, 08, 09 січня 2016 року, оприбуткована 11 січня 2016 року;

готівка в сумі 1500,00 грн., яка надійшла до каси 11 січня 2016 року, оприбуткована 12 січня 2016 року;

готівка в сумі 2000,00 грн., яка надійшла до каси 13 січня 2016 року, оприбуткована 14 січня 2016 року;

готівка в сумі 1300,00 грн., яка надійшла до каси 14 січня 2016 року, оприбуткована 15 січня 2016 року;

готівка в сумі 1200,00 грн., яка надійшла до каси 15 січня 2016 року, оприбуткована 16 січня 2016 року в сумі 600,00 грн.;

готівка в сумі 1600,00 грн., яка надійшла до каси 16 січня 2016 року, оприбуткована 18 січня 2016 року;

готівка в сумі 350,00 грн., яка надійшла до каси 19 січня 2016 року, оприбуткована 20 січня 2016 року;

готівка в сумі 600,00 грн., яка надійшла до каси 20 січня 2016 року, оприбуткована 21 січня 2016 року;

готівка в сумі 1600,00 грн., яка надійшла до каси 22 та 23 січня 2016 року, оприбуткована 25 січня 2016 року;.

готівка в сумі 500,00 грн., яка надійшла до каси 27 січня 2016 року, оприбуткована 28 січня 2016 року;

готівка в сумі 400,00 грн., яка надійшла до каси 28 січня 2016 року, оприбуткована 29 січня 2016 року;

готівка в сумі 3000,00 грн., яка надійшла до каси 29 січня 2016 року, оприбуткована 01 лютого 2016 року;

готівка в сумі 971,53 грн., яка надійшла до каси 30 січня 2016 року, оприбуткована 01 лютого 2016 року.

За правилами пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Так, підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі вказаного податкового повідомлення-рішення, слугували висновки перевіряючих про порушення вимог діючого законодавства через несвоєчасне оприбуткування позивачем упродовж січня 2016 року готівки на загальну суму 20921,53 грн. у касі підприємства.

Колегія суддів із вищевказаними висновками податкового органу про порушення вимог діючого законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до під пунктів "а" та "б" пункту 5.1 вищевказаного Положення 5.1 передбачено, що строки здавання підприємствами готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках визначаються підприємством і встановлюються за погодженням з відповідним банком (у якому відкрито рахунок підприємства, на який зараховуються кошти) відповідно до таких вимог:

а) для підприємств, що розташовані в населених пунктах, де є банки, - щодня (у день надходження готівкової виручки (готівки) до їх кас);

б) для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), що встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) в день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня;

Під час розгляду справи встановлено, що графік роботи фірмового магазину, який працює з 10.00 до 18.00 не співпадає з графіком роботи каси підприємства, яка працює з 8.00 до 17.00 (а.с.205-206)

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях підприємства порушення порядку здавання готівкової виручки (готівки), а відтак, порушення касової дисципліни.

В зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, та як наслідок, протиправність податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року № .

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми грошового зобов'язання колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року по справі №816/1530/18 за позовом Приватного акціонерного товариства Кременчуцької виробничо-торгівельної фірми "Кремтекс" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Присяжнюк О.В. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 25.02.2019 року.