Справа № 689/2186/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 689/2186/17

Головуючий у 1-й інстанції: Баськов М.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

20 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сторчака В. Ю.,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Лисої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2018 року (суддя Баськов М.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання неправомірним рішення та зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання неправомірним рішення та зобов"язання вчинити дії.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 04.10.2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області у зарахуванні до загального стажу роботи в органах прокуратури ОСОБА_2 половини строку навчання на юридичному факультеті денної форми навчання Хмельницького інституту регіонального управління і права з 01.09.1993 по 27.06.1998, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів. Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до загального стажу роботи в органах прокуратури ОСОБА_2 половину строку навчання на юридичному факультеті денної форми навчання Хмельницького інституту регіонального управління і права з 01.09.1993 по 27.06.1998, що становить 2 роки 4 місяці 28 днів. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права, просить рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами, аналогічними позовній заяві.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив колегію суддів їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача та посила залишити їх без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.09.2017 ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького об"єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Листом від 03.10.2017 №14876/06 Хмельницьке об"єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відмовило позивачу у зарахуванні до стажу роботи половини строку навчання на юридичному факультаті денної форми навчання Хмельницького інституту регіонального управління та права за спеціальністю "Правознавство", вказавши, що до спеціального стажу роботи строк навчання враховувати немає підстав, оскільки даний інститут не являється вищим юридичним навчальним закладом, та в цілому йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції чинній станом на 15.01.2011) через відсутність, на думку працівників управління, необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру", а також відсутність норм щодо призначення спеціальних пенсій з 01.06.2015.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку щодо наявності підстав для зарахування позивачу половини строку його навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право виходу на пенсію за вислугою років, однак водночас відсутності підстав для призначення йому пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991 року у зв'язку з безпідставністю та відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року у зв'язку із відсутністю необхідного загального стажу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на наявність у нього всіх законних підстав для призначення пенсії за вислугу років. Вважає, що набуте на підставі чинного законодавства право на пенсію за вислугу 20 років та розмір 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку має бути реалізовано відповідно до вимог ст. 22 Конституції України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та оскаржуваному рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній частині, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII та втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на правовідносини, що виникли у даній справі, має поширюватися дія Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII.

Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що з моменту набрання чинності положеннями статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, а саме з 15 липня 2015 року порядок та умови призначення пенсії працівникам прокуратури регулюються виключно положеннями статті 86, що свідчить про автоматичну втрату чинності положеннями статті 50-1 та як наслідок відсутності підстав для їх застосування при призначенні пенсії працівникам прокуратури, які звернулися за її призначенням після 15.07.2015.

Таким чином, враховуючи дату звернення позивача за призначенням йому пенсії за вислугою років - 27.09.2017, необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність відповідного стажу, а саме наявності загального та стажу на посадах прокурорів не менше 23 років та не менше 13 років відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що стаж роботи позивача за вислугу років в органах прокуратури становить 19 років 2 місяці 8 днів.

Згідно з ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років зараховується не тільки час роботи на прокурорських посадах, визначених ст.15 цього Закону, а й перебування на інших посадах, конкретний перелік яких визначено цією статтею, військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Хмельницький інститут регіонального управління і права, де навчався ОСОБА_2 у період з 01.09.1993 по 25.06.1998, є вищим навчальним закладом у розумінні статті 25 Закону України «Про вищу освіту», у якому останній закінчив повний курс цього учбового закладу за спеціальністю «Правознавство», з присвоєнням йому за рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25.06.1998 кваліфікації спеціаліста-юриста, а тому відповідно до вимог статті 86 Закону України "Про прокуратуру" половина, тобто 2 роки 4 місяці та 28 днів навчання позивача підлягають зарахуванню до стажу, що враховується при призначенні пенсії за вислугою років.

Отже, враховуючи, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, загальний стаж роботи позивача (з урахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі) склав 21 рік 7 місяців та 6 днів, з яких в органах прокуратури - 19 років 2 місяці 8 днів, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що вказаний стаж є недостатнім для призначення пенсії позивачу за вислугою років як працівнику прокуратури, враховуючи положення статті 86 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо доводів позивача про наявність у нього права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Так, позивач вважає, що положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у зазначеній редакції) діяли під час його роботи в органах прокуратури і подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Апеляційний суд не погоджується з позицією позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Враховуючи положення ст. 22, 58 Конституції України, колегія суддів приймає до уваги, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, у період часу з 26 липня 2001 року по 1 жовтня 2011 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Таким чином, оскільки, позивач не набув такого права, посилання останнього на звуження його змісту та обсягу не знайшло свого підтвердження, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Апеляційний суд враховує також позицію Верховного суду України, висловлено з цього приводу у постанові від 24 травня 2016 року в справі № 33/6710/15-а, а також Верховного Суду у справах №372/2909/17, №211/3177/17, №686/12840/17.

Отже, беручи до уваги встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційного суду підтримує позицію Ярмолинецького районного суду Хмельницької області щодо наявності підстав для зарахування позивачу половини строку його навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право виходу на пенсію за вислугою років. При цьому вважає обгрунтованими висновки суду щодо відсутності підстав для призначення йому пенсії за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991 року у зв'язку з безпідставністю та відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року у зв'язку із відсутністю необхідного загального стажу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 лютого 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.