Справа № 369/14007/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року № 369/14007/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

05.11.2018 до Києв-Святошинського районного Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2018 адміністративну справу №369/14007/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

26.12.2018 матеріали адміністративної справи №369/14007/18 внаслідок автоматизованого розподілу було передано для розгляду судді Щавінському В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, однак прийняте Боярською міською радою оскаржуване рішення №44/1438 від 29 березня 2018 року є немотивованим, жодних причин відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність в рішенні не зазначено.

Відповідач проти позову заперечував, надав суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з тих підстав, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Зазначив, що підставою відмови було те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду від 05 березня 2012 року у справі № 2-781/12 було встановлено, що при наданні гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1096 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 на підставі рішення Боярської міської ради №386/1 від 16.10.1995 було порушено вимоги державних норм стосовно режиму охоронної зони трансформаторної підстанції, оскільки для її обслуговування необхідна смуга шириною 1 м загальною площею 14,46 вздовж стіни трансформаторної підстанції. Дане рішення та державний акт було скасовано. Частину цієї ж спірної земельної ділянки гр. ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 у розмірі 0,0314 га. Станом на сьогодні, позивачі просять надати їм дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їм земельної ділянки у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з цієї ж спірної земельної ділянки у розмірі 0,0743 га.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_1 належить 8/25 часток житлового будинку згідно свідоцтва про право особистої приватної власності від 05.08.1986, а ОСОБА_2 17/25 часток житлового будинку згідно договору дарування від 08.11.2006.

16 жовтня 1995 року рішенням Боярської міської ради №386/1 позивачу була передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,1096 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 на яку їй 28 березня 1996 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2012 було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Боярської міської ради №386/1 від 16.10.1995 щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 1069 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та визнано державний акт на право приватної власності на землю від 28.03.1996 виданого на ім'я ОСОБА_1 недійсним.

08.11.2006 на підставі договорів дарування до ОСОБА_2 перейшло право власності на 17/25 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 та право власності на 0,0314 га земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Залишок земельної ділянки в розмірі 0,0743 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 на даний час є неприватизованою, оскільки приватизація земельної ділянки по АДРЕСА_1 за позивачем була визнана недійсною за рішенням суду.

26.12.2016 позивач звернулась до відповідача з заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,0743 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

Відповідач відмовив позивачу у зв'язку із невідповідністю поданих документів.

15.02.2017 позивач повторно звернулась з відповідною заявою і з повним переліком документів з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

15.03.2017 позивач отримала відмову у зв'язку із тим, що у разі набуття права власності на жилий будинок кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку.

22.06.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як співвласники житлового будинку звернулись з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0743 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

05.10.2017 Києво-Святошинський районний суд Київської області визнав бездіяльність Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо не розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 26.12.2016 та 15.02.2017, 21.06.2017. Зобов'язав Боярську міську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути на засіданні сесії вказані заяви.

29.03.2018 Боярською міською радою винесено рішення №44/1438 про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення земельних спорів та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що питання земельних відносин вирішуються відповідно до закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов'язаний розглянути у місячний строк.

Відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходячи з вимог статті 118 Земельного кодексу України, повинна бути мотивованою та може бути пов'язаною виключно з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

Натомість, рішення оскаржуване рішення відповідача щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не містить мотивування відмови у відповідності з вказаною нормою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача № 44/1438 від 29 березня 2018 року винесено протиправно та підлягає скасуванню.

Також слід зазначити, що статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 своє право на приватизацію земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) станом на 27 липня 2017 року не використала, оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду м.Києва було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Боярської міської ради №386/1 від 16 жовтня 1995 року щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 1069 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та визнано державний акт на право приватної власності на землю від 28 березня 1996 року виданого на ім'я ОСОБА_1 недійсним.

ОСОБА_2 не використовувала право на приватизацію, оскільки набула право власності і на житловий будинок і на земельну ділянку у м.Боярці за цивільно-правовими угодами.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача розглянути у відповідності до вимог земельного законодавства заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0743 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідачів, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням. Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Боярської міської ради № 44/1438 від 29 березня 2018 року про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0743 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Боярську міську раду розглянути у відповідності до вимог земельного законодавства заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,0743 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири грн.) 80 коп. на користь ОСОБА_2 з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 12 лютого 2019 р.