Справа № 620/3402/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3402/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д'яков В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУ НП в Чернігівській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобов'язати призначити одноразову грошову допомогу відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», а саме у розмірі 70 прожиткових мінімумів, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, тобто в сумі 119 000 грн.

Позов обгрунтовано тим, що оскільки поранення, отримане ОСОБА_3 пов'язане з виконанням ним службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, то тому йому повинна бути призначена одноразова грошова допомога відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», а не за п.6 ч.1 цієї статті.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо не призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області призначити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 прожиткових мінімумів, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Обґрунтовуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на те, що відмова у виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» є протиправною; наявні у справі матеріали підтверджують факт отримання поранення позивачем саме під час виконання службових обов'язків; судом встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги саме відповідно до п.5 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», що є підставою для зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_3 ОГД саме за цією нормою.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 проходив службу в ОВС України з 13 травня 2010 року по 06 листопада 2015 року. З 07 листопада 2015 року по теперішній час проходить службу в Національній поліції України.

Згідно довідок від 28 липня 2017 року № 9176/101/07-2017 та від 29 серпня 2018 року № 1268124/01/20-2018 старший сержант поліції ОСОБА_3, інспектор взводу № 1 РПСПОП «Чернігів», в період 30 травня 2017 року по 25 червня 2017 року та з 30 травня 2018 року по 01 серпня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, зокрема на території Донецької області.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 26 травня 2017 року № 133 о/с дек «Про відрядження поліцейських ГУНП в Чернігівській області» (терміном на 60 діб), у підпорядкування першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) з 25 травня 2017 року відряджені 34 поліцейські РПСПОП «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області, у тому числі, ОСОБА_3

23 червня 2017 року близько 17 години біля приміщення санаторію «Металург» (місце дислокації РПСПОП «Чернігів»), що знаходиться за адресою - Донецька область, м. Маріуполь, вул. Приморський Бульвар, 17 поліцейський взводу № 4 РПСПОП «Чернігів» старший сержант поліції ОСОБА_4 самовільно привів у бойовий стан 30 мм. ручний гранатомет «АГС-17», після чого сталося 16 пострілів у бік будівлі. В результаті чого 6 пострілів вибухнуло, 2 з яких у приміщенні та 4 біля входу, де безпосередньо знаходилась частина особового складу РПСПОП «Чернігів».

В результаті вибуху вісім працівників поліції отримали тілесні ушкодження, серед них поліцейський взводу № 4 РПСПОП «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області старший сержант поліції ОСОБА_3.

Згідно п. 6 акту (Форма Н-5) спеціального розслідування групового нещасного випадку, що трапився 23 червня 2017 року з поліцейськими РПСПОП «Чернігів» ГУНП в Чернігівській області під час відрядження до м. Маріуполь, Донецької області від 07 липня 2017 року ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до п. 14 акту № 21 (Форма Н-1) про нещасний випадок старшого сержанта поліції ОСОБА_3 від 07 липня 2018 року комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок стався у період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Згідно довідки № 21 (у) медичної (військово-лікарської) комісії від 09 березня 2018 року поранення ОСОБА_3 пов'язане з виконанням службових обов'язків та пов'язане з проходженням служби в поліції.

Відповідно до довідок про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (виданих застрахованій особі та страхувальнику) від 10 травня 2018 року серії АГ № 0010942 ОСОБА_3 втратив 5% професійної працездатності. Причина втрати професійної працездатності: поранення, пов'язане з виконанням службових обов'язків.

11 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 5% втрати працездатності від травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Листом ГУНП в Чернігівській області від 05 червня 2018 року № 71/Д-187 ОСОБА_3 повідомлено про те, що йому призначено одноразову грошову допомогу відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, наказом ГУНП в Чернігівській області від 01 червня 2018 року № 151 о/с ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у сумі 6167 грн. 00 коп.

Позивач з рішенням ГУНП в Чернігівській області не погодився та звернувся до суду з проханням визнати протиправною відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та зобов'язати відповідача призначити одноразову грошову допомогу відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», а саме у розмірі 70 прожиткових мінімумів, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, тобто в сумі 119 000 грн.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі-Закон №580).

Порядком призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України "Про Національну поліцію".

Так, ч.1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Частиною 1 статті 101 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Таким чином, стаття 101 Закону міститься вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 статті 97 Закону №580).

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 (далі Порядок №4, в редакції на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пп. 3 п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата видачі довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 4 встановлено, що заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів.

Відповідно до норм п.4 цього Порядку та умов випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:

2) під час виконання службових обов'язків (п.3, 5 ч.1 статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

5) пов'язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (п.6 ч.1 статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що втрата працездатності поліцейського, пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ є підставою для призначення одноразової грошової допомоги, що вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, з наведених норм законодавства вбачається, що судом першої інстанції вірно зроблено висновки про те, що одноразова грошова допомога поліцейському за п.5 ч.1 статті 97 Закону призначається в разі отримання ним поранення під час виконання службових обов'язків, а за п.6 ч.1 цієї статті - в разі поранення, що пов'язане із проходженням служби в поліції.

Тобто, порядок отримання одноразової грошової допомоги ставиться в залежність від обставин отримання поранення: або таке поранення отримано під час виконання поліцейським службових обов'язків, або під час проходження служби.

Як зазначалося вище, матеріалами справи, зокрема: актами від 07 липня 2017 року Форма Н-5 та Форма Н-1, що були складені ГУНП в Чернігівській області, довідкою медичної комісії №21 від 09 березня 2018 року, довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності серії АГ « 0010942 від 10 травня 2015 року встановлено, що ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження саме в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, що в свою чергу є беззаперечною підставою на право позивача отримати одноразову грошову допомогу за п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про наявність підстав, перелічених в статті 101 Закону України «Про Національну поліцію» для не здійснення позивачу виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Посилання апелянта на незаконність рішення суду першої інстанції про протиправність дій ГУНП щодо відмови в призначені ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги відповідно до п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки Рішення про відмову у вказаній виплаті не приймалося і, відповідно, предметом судового дослідження не було у зв'язку з його відсутністю, вбачається суду безпідставним з огляду на те, що предметом судового дослідження як раз була бездіяльність відповідача, а не будь-яке з його рішень.

Твердження скаржника про те, що станом на момент нещасного випадку - 23 червня 2017 року поліцейські РПСПОП «Чернігів», серед яких був і ОСОБА_3, перебували на відпочинку і службові обов'язки по забезпеченню виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію», не здійснювали, взагалі судом не сприймаються через свою безпідставність, недоведеність та абсурдність з огляду на наявні матеріали справи.

Відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Отже, законодавець передбачив обов'язок суду зобов'язати суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), а тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреційними повноваженнями є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Однак, у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 справі № 816/303/16.

Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Також, колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є зобов'язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням травми під час виконання службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції, наслідком якої є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності, в розмірі та порядку, передбаченому ст.ст. 97, 99, 100 Закону України «Про Національну поліцію», Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втраті працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 4.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За наведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову в частині.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.