Справа № 140/2749/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року ЛуцькСправа № 140/2749/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з позовом про зобовязання виконавчий комітет Ковельської міської ради (далі відповідач) надати усі документи, що є у володінні Ковельської міської ради відповідно до яких договори суперфіцію на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042 укладаються без проведення земельних торгів та вказати підстави відповідно до яких не проводяться земельні торги по ділянках з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації щодо надання документів відповідно до яких договори суперфіцію на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042 укладаються без проведення земельних торгів, вказавши підстави відповідно до яких не проводяться земельні торги по ділянках з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042. На вказаний запит позивач отримав лист-відповідь від 11 грудня 2018 року № м-28/17, в якому повідомлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042 знаходяться в постійному користуванні Ремонтного житлово-комунального підприємства № 2, який має намір укласти договори суперфіцію на дані ділянки. Позивач вважає, що намагаючись приховати протиправні дії щодо передачі земельних ділянок у користування, відповідачем не надано повну, обєктивну та обґрунтовану відповідь на запитувану інформацію, що суперечить вимогам чинного законодавства України, і порушує його право на отримання інформації.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини пятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 08 січня 2019 року за № 7 відповідач позов заперечив та просить відмовити у його задоволенні з підстав належного та своєчасного розгляду звернення та надання відповіді на нього. Крім того, зазначає, що посилання позивача у позові на проект рішення Ковельської міської ради «Про надання згоди на укладення договорів суперфіцію», який 27 листопада 2018 року оприлюднено на офіційному сайтів міської ради, є безпідставним, оскільки він не був прийнятий на 46 сесії VII Ковельської міської ради, не набув юридичної сили нормативно-правового характеру, а тому не породжує будь-яких юридичних наслідків.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації. Зокрема, просив надати: 1) усі документи, що є у володінні Ковельської міської ради відповідно до яких договори суперфіцію на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042 укладаються без проведення земельних торгів та вказати підстави відповідно до яких не проводяться земельні торги по ділянках з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042; 2) копії розпоряджень, виданих міським головою у листопаді 2018 року № 22 та № 27 «Про укладення договорів щодо встановлення особистих строкових сервітутів»; 3) копію результату (акту перевірки) розміщення тимчасової споруди на перехресті вул. Сагайдачного та бульв. ОСОБА_2 (відповідно до заяви м-28/14) та копію листа реагування, що відправлений власнику земельної ділянки; 4) завірені копії сторінок паспорту МАФів, власником яких є ОСОБА_3, що розміщені по вул. Незалежності (біля буд. № 106) і бульв. ОСОБА_2 (біля входу в парк зі сторони вул.. Косачів), у яких вказано місце розташування та термін до якого надано дозвіл на розміщення.

Листом від 11 грудня 2018 року № М-28/17 відповідач надіслав позивачу копію листа виконавчого комітету від 15 листопада 2018 року № М-28/14; копію паспорта привязки розміщення тимчасової споруд для провадження підприємницької діяльності по вул. Незалежності від 11 червня 2017 року № 80; копію паспорта привязки розміщення тимчасової споруд для провадження підприємницької діяльності на бульв. ОСОБА_2 від 11 травня 2018 року № 73. Також повідомлено, що земельні ділянки площею 75 кв. м (кадастровий номер :01:005:0041) та площею 40 кв. м :01:005:0042) по бульв. Лесі Українки, 11 знаходяться в постійному користуванні Ремонтного житлово-комунального підприємства № 2, яке має намір укласти договори суперфіцію на вказані ділянки для обслуговування нежитлових приміщень. Крім того, проінформовано, що розпорядження, прийняті міським головою в листопаді місяці 2018 року за № 22 та № 27 у виконавчому комітеті Ковельської міської ради відсутні. В листопаді місяці 2018 року були прийняті розпорядження «Про укладення договорів щодо встановлення особистих строкових сервітутів» від 12 листопада 2018 року № 321-р, від 15 листопада 2018 року № 328-р, від 20 листопада 2018 року № 333-р, від 29 листопада 2018 року № 352-р, від 29 листопада 2018 року № 356-р.

Вважаючи, що Ковельська міська рада допустила протиправну бездіяльність та не надала йому повну та обєктивну інформацію на запит, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої - третьої статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За змістом частин першої, другої статті 7 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію»ь(далі - Закон № 2657-XII) право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: 2) надання інформації за запитами на інформацію (частина перша статті 5 Закону №2939-VI).

Згідно із частиною першою статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 1 частини першої статті 13 №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно із частиною першою статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Судом встановлено, що виконавчий комітет Ковельської міської ради як розпорядник інформації не надав запитуваної позивачем інформації згідно із запитом від 05 грудня 2018 року у повному обсязі, а саме: документів відповідно до яких договори суперфіцію на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042 укладаються без проведення земельних торгів та не вказав підстави відповідно до яких не проводяться земельні торги по ділянках з кадастровими номерами :01:005:0041 та :01:005:0042.

При цьому у листі відповідача від 11 грудня 2018 року № М-28/17 не міститься підстави чи причини, виходячи з яких така інформація не могла бути надана позивачу.

Такі дії (бездіяльність) відповідача не узгоджуються з вимогами Закону №2939-VI, метою якого є, зокрема, забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, розглядаючи заяву позивача, допустив протиправну бездіяльність щодо ненадання повної інформації на запит позивача, хоча був зобовязаний надати достовірну, точну та повну інформацію.

При цьому, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Зокрема, такого висновку дотримується також й Європейський суд з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (Заява №19336/04, рішення набуло статусу остаточного від 02 червня 2014 року).

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року (заява № 22750/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (cf. «Дюлоранс проти Франції», п. 34553/97, п. 33, від 21 березня 2000 року; «Донадзе проти Грузії», n 74644/01, пп. 32 et 35, від 07 березня 2006 року).

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оскільки, суд прийшов до висновку, що розпорядником інформації допущено бездіяльність щодо ненадання інформації на запит, тому відповідача - виконавчий комітет Ковельської міської ради належить зобов'язати вчинити дії, а саме: повторно розглянути та надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію на запит від 05 грудня 2018 року у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як визначено частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням вимог частини другої статті 9, частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Керуючись статтями 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради про зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність виконавчого комітету Ковельської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит від 05 грудня 2018 року протиправною.

Зобов'язати виконавчий комітет Ковельської міської ради (45008, Волинська область, Ковельський район, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 73, ідентифікаційний код юридичної особи 04051313) повторно розглянути запит ОСОБА_1 (45008, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1) від 05 грудня 2018 року та надати достовірну, точну та повну інформацію у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк