Справа № 0440/5858/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5858/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського управління ОСОБА_1 великих платників податків Державної фіскальної служби

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року (головуючий суддя: Коренева А.О) по адміністративній справі № 0440/5858/18

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «РУШ» до ОСОБА_1 великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «РУШ» (далі ТОВ «РУШ») 01.08.2018 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 великих платників податків Державної фіскальної служби (далі ОСОБА_1 ВПП ДФС), в якому просить визнати протиправним та скасувати винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 15.05.2018 року, яким до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 104 038,75 гри. Згідно приписів абз.3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 року до участі у справі № 0440/5858/18 в якості другого відповідача залучено Головне управління Державної фіскальної служби у Київський області (далі ГУ ДФС у Київський області).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року позовні вимоги задоволено, визнане протиправним та скасоване винесене ОСОБА_1 ВПП ДФС податкове повідомлення-рішення № від 15.05.2018 року, стягнено на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 1 762 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровським управлінням ОСОБА_1 ВПП ДФС подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована помилковими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.04.2018 року ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу №685 від 30.03.2018 року, направлень №1415, №1416 від 17.04.2018 року проведено фактичну перевірку ТОВ «Руш» за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Богдана Хмельницького буд. 102, за результатами якої складено акт №0765/1000/14/32007740 від 25.04.2018 року, відповідно до висновків якого позивачем порушено, зокрема п. 2.6 Глави 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №637 від 15.12.2004 року.

На підставі висновків акту перевірки, відповідно до приписів абз.3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 року, ОСОБА_1 ВПП ДФС 15.05.2018 року винесено податкове повідомлення рішення №, яким до ТОВ «Руш» застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 104 038,75 гри.

Не погодившись з даним податковим повідомлення рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарги позивача податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, після чого позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення рішення в судовому порядку.

Пунктом 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Пунктом 2.6 Глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №637 від 15.12.2004 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Абзацом 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 року встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

Згідно акту перевірки, податковим органом виявлено несвоєчасне оприбуткування позивачем готівкової виручки у КОРО за реєстраційними номерами № р/1 від 22.09.2015 року на підставі Т-звіту №00143 від 04.03.2016 року на суму 20 807,75 грн., а саме запис про оприбуткування 04.04.2016 року.

З записів КОРО р/1 вбачається, що починаючи з 01.03.2016 року адміністратором магазину «Єва» ОСОБА_3 була оприбуткована щоденна виручка згідно Z-звітів, про що адміністратором було здійснено записи в КОРО р/1 за наступними датами: 01.03.2016, 02.03.2016, 03.03.2016 на суми виручки (рядок 5 КОРО) -20 305,22 грн., 20 722,48 грн., 24 144,09 грн.

04.04.2016 року також за підсумками робочого дня адміністратор Данілова О.А. виконала обнуління оперативної пам'яті РРО, сформувала Z -звіт №00143 на суму виручки 25 491, 61 грн. (згідно рядку 5 КОРО). Крім цього, уся сума виручки за 04.04.2016 року була оприбуткована в касову книгу, що підтверджується прибутковими касовими ордерами за 04.03.2016 року (а.с.37). Частина виручки за 04.03.2016 була здана на інкасацію до банку 04.03.2016 та 05.03.2016р. та зарахована на рахунки підприємства, що підтверджується супровідними відомостями до ВКО №206 від 04.03.2016 року та ВКО №209 від 05.03.2016 року.

Згідно розділу 2 Обліку руху готівки та сум розрахунків зроблено запис вручну в Розділі 2 КОРО, де було помилково допущено рукописну «описку» і вказано в даті Z-звіту замість місяця «березень» - місяць «квітень» 2016 року, який фактично ще не почався.

05.03.2016 року адміністратор в кінці робочого дня виконала Z -звіт №00144 на суму виручки 28481,61 грн. та зробила рукописний запис в Розділі 2 КОРО згідно даних Z -звіту №144, а саме вказавши наступну дату березня 2016 року - 05.03.2016. Дані записи в КОРО виконувались щоденно до кінця березня місяця 2016 року і надалі в хронологічному порядку.

Судом встановлено, що в квітні місяці 2016 року в КОРО, що перевірялась контролюючим органом, також виконані щоденні записи в хронологічному порядку, та в повній мірі оприбуткована щоденна виручка, в тому числі за спірну дату - 04.04.2016 року, що підтверджується записами в Розділі 2 КОРО за квітень місяць 2016 року, звітом касира за 04.04.2016, прибутковими касовими ордерами від 04.04.2016 №384, 385, 386, 387, службовими чеками, Z-звітом від 04.04.2016, видатковими касовими ордерами від 04.04.2016, супровідною відомістю про інкасацію коштів, та повністю спростовує факт несвоєчасного оприбуткування виручки за указану дату, запис про який зроблено в березні місяці 2016 року з «опискою».

Статтею 238,239 ГК України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені ст.250 Господарського кодексу України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Разом із тим ч.2 ст.250 ГК України передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що фінансові санкції, застосовані на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за по рушення норм з регулювання обігу готівки №436/95 від 12.06.1995 року, у розумінні ст. 238, 239 ГК України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливе лише в межах строків, встановлених ст. 250 ГК України, що свідчить про те, що застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, здійснено відповідачем після закінчення одного року з дня його вчинення, тобто, поза межами передбачених законом строків.

Аналогічну правову позицію викладено Касаційним адміністративним судом Верховного Суду в постанові від 20.03.2018 року по справі №803/1397/17 (№ К/9901/26530/ 18).

Дані обставини свідчать про вірно зроблений судом першої інстанції висновок щодо протиправності винесеного відповідачем податкового повідомлення рішення № від 15.05.2018 року та наявності підстав для його скасування.

Оскільки судом першої інстанції в повному обсязі зясовано обставини, що мають значення для справи та винесено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського управління ОСОБА_1 великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по адміністративній справі № 0440/5858/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 лютого 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий