Справа № 0440/6345/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року Справа № 0440/6345/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Товариство з обмеженою відповідальністю Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2018 року за №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 винесені Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі акту складеного за наслідками проведеної перевірки. В акті ДФС виклало свої висновки про те, що в порушення вимог Податкового кодексу України ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» неправильно сформовано його податкові зобов'язання за наслідками господарської діяльності. Вважаючи, що відповідач дійшов помилкового висновку про наявність порушень чинного законодавства у діяльності Товариства, позивач просив задовольнити позов, оскільки порушення податкового законодавства позивачем не здійснювалось.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 0440/6345/18 та призначено розгляд останньої в порядку загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
08 жовтня 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що працівниками Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 31.03.2018 року, за результатами якої складено ОСОБА_2 перевірки. Вказує, що перевіркою встановлено порушення податкового законодавства, а саме: порушення декларування податкових зобов'язань, нереальність здійснення господарської операції, несплата податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, на підставі чого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 0440/6345/18 до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити, оскільки податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлень від 16.05.2018 року № 2899, № 2900, № 2901, № 2902, № 2903, № 2904, № 2905, виданих Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.05.2018 року № 2547-п, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 31.03.2018 року.
Перевіркою встановлені порушення законодавства, зокрема:
- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті чого:
- занижено податок на прибуток на загальну суму 376 068,00 грн., в тому числі за:
півріччя 2017 року у сумі 137 297,00 грн.
три квартали 2017 року у сумі 262 289,00 грн.
2017 рік у сумі 359 412,00 грн.
І квартал 2018 року у сумі 16 656,00 грн.
- завищено відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток за І квартал 2018 року на 232 411,00 грн.;
- ст. 185, ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, пп. «б» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті чого:
- занижено податок на додану вартість в загальній сумі 572 215,00 грн., в тому числі за:
Жовтень 2016 року 13 035,00 грн.;
Листопад 2016 року 13 367,00 грн.;
Грудень 2016 року 85 127,00 грн.;
Березень 2017 року 452 556,00 грн.;
Квітень 2017 року 14 грн.;
Травень 2017 року 8 038,00 грн.;
Червень 2017 року 78,00 грн.
- завищено відємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за березень 2018 року в загальній сумі 403 696,00 грн.;
- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті якого ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» не складено і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведені податкові накладні за товарами/послугами, які починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування ПДВ;
- пп. 266.2.1 п. 266.2, п. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (в редації, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті чого занижено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 9 961,42 грн., в тому числі:
- за період з 01.08.2017 року по 31.12.2017 року у сумі 5 866,67 грн.;
- за І квартал 2018 року у сумі 4 094,75 грн.;
- пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті не подання податкової звітності по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
На підставі висновків ОСОБА_2 перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесені податкові повідомлення-рішення від 10.08.2018 року:
- № НОМЕР_1, яким застосовано штраф у розмірі 50% в сумі 122 317,00 грн., згідно ст. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України, за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ;
- № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 858 322,50 грн., з яких сума грошового зобовязання за податковим зобовязанням 572 215,00 грн. та сума грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 286 107,50 грн.;
- № НОМЕР_3, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 403 696,00 грн.;
- № НОМЕР_4 на збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 564 102,00 грн., з яких сума грошового зобовязання за податковими зобовязаннями 376 068,00 грн. та сума грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 188 034,00 грн.;
- № НОМЕР_5, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 232 411,00 грн.;
- № НОМЕР_6 на збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 12 451,78 грн., з яких сума грошового зобовязання за податковими зобовязаннями 9 961,42 грн. та сума грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 2 490,36 грн.;
- № НОМЕР_7 щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 340,00 грн.
Правомірність винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень від 10.08.2018 року за №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що в ході проведення перевірки, контролюючим органом було встановлено, що ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» здійснювало реалізацію металобрухту, отриманого в результаті виробництва та списання ТМЦ і інструменту, із застосуванням норми п. 23 підр. 2 розд. ХХ Податкового кодексу України. При списанні основних засобів та малоцінних необоротних матеріальних активів ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» нараховане податкове зобовязання з ПДВ на всю суму залишкової вартості. Проте, при реалізації технологічного брухту, отриманого від поточного ремонту та списання інструменту і змінного обладнання, ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» не враховано норму підпункту «б» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та не нараховані податкові зобовязання за товарами/послугами, які починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування. З цього приводу суд зазначає наступне.
Так, згідно з п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тимчасово до 01 січня 2019 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 12 січня 2011 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), затверджено переліки відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2019 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість, згідно з додатками 1 і 2.
Відповідно до додатків 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 12 січня 2011 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) в перелік відходів та брухту чорних, кольорових металів вказано, зокрема код УКТЗЕД - 7204, які звільняються від обкладення податком на додану вартість.
Положеннями п. п. "б" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу).
Вказана норма права передбачає, що загальна сума податкового кредиту підлягає коригуванню (зменшенню) у разі, якщо товар, за операцією з придбання якого був задекларований податковий кредит, у подальшому використовується в операціях, звільнених від оподаткування.
З наданих сторонами письмових пояснень та доказів вбачається, що ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» декларувало податковий кредит за операціями з придбання сировини, яка використовувалася для виготовлення продукції. По завершенню виробничого циклу позивач здійснював продаж готової продукції, а також відходів виробництва - металобрухту.
З огляду на те, що позивач не використовував у операціях, звільнених від оподаткування, саме товар (сировину), застосування до даних правовідносин положень п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України є необґрунтованим.
Під час розгляду та вирішення даної справи, суд враховує, що Податковим кодексом України встановлені особливості формування податкового кредиту за операціями з придбання товару, які частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні.
Відповідно до п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.
Разом з тим, положеннями п. 199.6 ст. 199 Податкового кодексу України передбачено, що правила цієї статті не застосовуються в разі, зокрема, постачання платником податку відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів та інших подібних операцій.
До перевірки та до суду були надані податкові накладні на реалізацію металобрухту чорних металів, в яких зазначено відповідний код товарної позиції УКТ ЗЕД, а саме: 7204 (відходи та брухт чорних металів; зливки чорних металів для переплавлення (шихтові зливки).
Отже, у разі постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, які утворилися внаслідок переробки сировини на виробництві, у позивача не виникає обов'язку коригувати податковий кредит.
В тому числі, податковим органом в даному випадку для визначення податкових зобов'язань з ПДВ було зроблено розрахунок відсотку матеріальної складової витрат на виробництво, однак відповідний розрахунок не підтверджений належними доказами.
Також, в ході проведення перевірки контролюючим органом було встановлено, що ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» списано прострочену кредиторську заборгованість по бухгалтерському рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" на загальну суму 4 234 418,74 грн., в т.ч. ПДВ 445 556,14 грн. за 2016-2017 роки, саме: за 2016 рік - 815 420,00 грн., за 1 квартал 2017 року - 2 645 981,01 грн., за півріччя 2017 року - 3 391 969,74 грн., за 3 квартал 2017 року - 3 396 960, 74 грн., за 2017 рік - 3 418 998,74 грн., але при цьому суми ПДВ, які були раніше включені до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ у відповідних періодах, підприємством не відкориговані.
Так, Інструкцією про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 року № 291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186 передбачено, що на субрахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» узагальнюється інформація про доходи від списання кредиторської заборгованості, що виникла вході операційного циклу, по закінченні строку позовної давності.
Отже, у відповідності до п. 44.2 ст.44 Податкового кодексу України, сума списаної кредиторської заборгованості була оподаткована податком на прибуток підприємства.
У п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За таких підстав, якщо платник податків отримав товари, роботи, послуги на підставі договору купівлі-продажу (надання робіт/послуг), посилання відповідача на п. 198.3 ст.198 ПКУ є недоречним. Разом із тим, у п. 198.5 ст. 198.5 Податкового кодексу України перелічені випадки, коли платник ПДВ податку повинний нарахувати податкові зобов'язання. Однак, серед підстав, встановлених п. 198.5 ст. 198.5 Податкового кодексу України немає: "списання безнадійної кредиторської заборгованості".
Стаття 192 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту. Серед вказаного переліку відсутня така підстава для коригування податкового кредиту, як списання безнадійної кредиторської заборгованості.
Дана норма не регулює операції визнання заборгованості безнадійною. Так, при визнанні заборгованості безнадійною не відбувається зміна компенсації за товари/послуги та у продавця не виникає обов'язку виписати покупцю розрахунок коригування з наступним зменшенням у продавця податкових зобов'язань та зменшенням у покупця податкового кредиту.
Таким чином, твердження контролюючого органу про необхідність коригування податкового кредиту при списанні безнадійної кредиторської заборгованості суперечить ст. 192 Податкового кодексу України.
Слід також наголосити, що відповідно п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, встановлена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Враховуючи те, що за умови коли ст. 192 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту, платнику ПДВ не потрібно коригувати податковий кредит з ПДВ при списанні безнадійної кредиторської заборгованості.
Таким чином, оскільки при реалізації металобрухту ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» правомірно не проводилось нарахування податкових зобов'язань та при списанні безнадійної кредиторської заборгованості не здійснювалось коригування податкового кредиту з ПДВ, то в даному випадку також є протиправним застосування контролюючим органом, як порушення, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України й нарахування штрафних санкцій за відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням того, що рішеннями судів, що набрали законної сили 07.12.2017 року, вже досліджено питання по взаємовідносинам ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» з ТОВ «Лео-Модус» та зроблено висновки про відсутність підстав для коригування податкового кредиту при списанні безнадійної кредиторської заборгованості, то в силу положень ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для звільнення від доказування.
Також, контролюючим органом в ході проведення перевірки ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» встановлено нереальність проведених господарських операцій з ТОВ «Бріз Компані», у звязку з тим, що відсутнє місце здійснення господарських операцій, яке зазначене в первинних документах; за весь період діяльності субєкта господарювання ТОВ «Бріз Компані» жодного разу не задекларувало обсяг реалізації та не сплачено ПДВ до бюджету (згідно інформаційних баз даних ДФС України та аналізу податкової звітності ТОВ «Бріз Компані»); до органів ДФС ТОВ «Бріз Компані» з моменту реєстрації (23.03.2016 року) не надано будь-якої звітності (декларації, розрахунку/звіту), тобто немає можливості встановити наявність транспорту та кількість працюючих осіб для здійснення вказаних автомобільних перевезень, а також містяться зауваження до складених товарно-транспортних накладних. Аналізуючи вказані доводи відповідача, суд вважає за необхідне зазначити таке.
01 грудня 2016 року між ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» (Покупець) та ТОВ «Бріз Компані» (Постачальник) було укладено договір поставки № 12/16-1К.
Відповідно до умов вказаного договору Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупцеві товар у відповідному асортименті, кількість та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, а Покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити товар.
На виконання умов означеного договору надано наступні первинні бухгалтерські документи:
- рахунок № 191205 від 19.12.2016 року;
- видаткові накладні: № БК-120133 від 05.12.2016 року, № РБК-120134 від 05.12.2016 року, № БК-120132 від 05.12.2016 року;
- прихідні ордери: № Ю-00000643 від 05.12.2016 року, № Ю-00000642 від 05.12.2016 року, № Ю-00000640 від 05.12.2016 року, № Ю-00000641 від 05.12.2016 року;
- податкові накладні: № 44 від 05.12.2016 року, № 38 від 05.12.2016 року, № 72 від 05.12.2016 року, № 39 від 05.12.2016 року, № 37 від 05.12.2016 року, № 48 від 05.12.2016 року, № 73 від 05.12.2016 року;
- журнал-ордер № 6 за грудень 2016 року;
- товарно-транспортні накладні.
Так, відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (ст. 135 Податкового кодексу України).
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до положень п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Із змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Судовим оглядом встановлено, що первинні бухгалтерські документи ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» в повній мірі відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Разом з тим, судом також встановлено, що всі податкові накладні постачальника за спірними операціями заповнені у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.
Що стосується посилань контролюючого органу на недоліки в заповненні товарно-транспортних накладних, слід зазначити про наступне.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Згідно пунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби і печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
З урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, недоліки в заповненні товарно-транспортної накладної, не можуть свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які підприємством віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути підставою для позбавлення ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Що стосується посилань контролюючого органу на відсутність у ТОВ «Бріз Компані» матеріальних та трудових ресурсів, слід зазначити, що означене не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, вутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
На момент здійснення спірної поставки ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» та ТОВ «Бріз Компані» були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.
Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового та бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами ГУ ДФС у Дніпропетровській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено та до суду такі докази не надані.
В свою чергу, позивачем на підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ «Бріз Компані» було надано перевіряючим під час проведення перевірки копії документів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: видаткові накладні, податкові накладні, рахунок, виписки по особовому рахунку, документи, що свідчать про оприбуткування придбаної продукції та її використання у власній господарській діяльності ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ».
Отже, висновки контролюючого органу про нереальність господарської операції з ТОВ «Бріз Компані» не підтвердженні належними доказами.
Також відповідачем під час проведення перевірки ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» встановлено порушення останнім пп. 266.2.1 п. 266.2, пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 9 961,42 грн., в тому числі за період з 01.08.2017 року по 31.12.2017 року у сумі 5 866,67 грн., за 1 квартал 2018 року у сумі 4 094,75 грн., оскільки будівлі, що використовуються як приміщення для конторських та адміністративних цілей, в тому числі для промислових підприємств, є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з врахуванням рішень сільських, селищних, міських рад щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. З цього приводу суд зазначає наступне.
22 травня 2017 ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» листом за вих. № 339-06 звернулось до віце-президента, керівника інвестиційних проектів ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_5 з пропозицією розглянути питання продажу підприємству лише частини майна, що було об'єктом оренди у ПАТ «Укрсоцбанк» з листопада 2012 року.
Вказана пропозиція була обґрунтована тим, що задля ведення економічно-раціональної господарської діяльності, з наявними на підприємстві трудовими ресурсами ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» використовується тільки частина майна, переданого в оренду, а отже підприємство просило ПАТ «Укрсоцбанк» розглянути пропозицію щодо продажу ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» лише частини майна, переданого в оренду, а саме:
- будівлі трубоволочильного цеху з обєктами основного технологічного обладнання, допоміжного обладнання, що в ній знаходяться;
- будівлі центральної заводської лабораторії з об'єктами основного технологічного обладнання, допоміжного обладнання, що в ній знаходяться;
- транспортних засобів.
Разом з тим, листом від 24.05.2017 року за вих. № 18.3-81/64-8019 ПАТ «Укрсоцбанк» на вищевказану пропозицію ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» повідомило про те, що підприємству не може бути реалізована частина майна, оскільки Банком прийнято рішення щодо продажу майна, яке знаходиться в оренді у ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» відповідно до укладених договорів оренди, як цілісного майнового комплексу.
Отже, ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» в період з 28.07.2017 по 01.08.2017 придбало у ПАТ «Укрсоцбанк» відповідне майно як цілісний майновий комплекс.
Згідно даних Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у власності ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» перебувають наступні обєкти нежитлової нерухомості:
- будівля лабораторії випробувань металів загальною площею 1053.8 кв.м.;
- будівля мастильних матеріалів загальною площею 241.8 кв.м.;
- будівля паровозо-вагонного депо загальною площею 3310,2 кв.м. та будівля КТП-28 загальною площею 45,0 кв.м.;
- будівля прохідної контори № 1 загальною площею 837.2 кв.м.;
- будівля цеху 2 086,5 кв.м., будівля цеху 3 678,3 кв.м., будівля майстерні 709,2 кв.м., будівля 1 202,5 кв.м., будівля 204,3 кв.м., будівля складу 81,4 кв.м., будівля станції захисного газу 2 328.7 кв.м., насосна станція 53.6 кв.м., кислотно-насосна станція 46.2 кв.м., споруда димової труби 2,8 кв.м., споруда димової труби 2,8 кв.м., споруда димової труби 2,8 кв.м., будівля підстанції № 18 146,0 кв.м., будівля цеху 59 902,4 кв.м., будівля підстанції № 16 443,1 кв.м., будівля перетворювальної станції № 18 202,7 кв.м., будівля посту централізації 127,7 кв.м., будівля будки ваговика 13,8 кв.м., центральна лабораторія 8011,6 кв.м.
Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст. 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Обєктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп. «є» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, не є об'єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Отже, системне тлумачення пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, свідчить про те, що використаний у Податковому кодексі України термін «будівлі промисловості» має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей, тому застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.
Відповідно до ст. 191 Цивільного кодексу України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.
Таким чином, будівлі як виробничі, так і адміністративні й допоміжні, що входять до складу майнового комплексу та використовуються для цілей забезпечення його діяльності відносяться до будівель промисловості в розумінні пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, що дає підстави для висновку, що придбані ТОВ НЗСТ «ЮТІСТ» обєкти нерухомості підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств», а отже не є обєктом оподаткування в розумінні приписів Податкового кодексу України.
Враховуючи те, що в даному випадку підприємство не повинно сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то і обовязку подавати відповідну звітність у позивача не виникає.
З огляду на що, податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 від 10.08.2018 року є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено належними та допустими доказами правомірність прийняття рішень.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 36 236,74 грн., згідно платіжних доручень № 417 від 21.08.2018 року та № 487 від 03.09.2018 року, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, винесені Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 січня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1