Справа № 2а/0370/41/11
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2019 року

Київ

справа №2а/0370/41/11

адміністративне провадження №К/9901/3176/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 (головуючий суддя - Дмитрук В.В.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 (колегія суддів: головуючий суддя - Костів М.В., Шавель Р.М., Савицька Н.В.)

у справі № 2а/0370/41/11

за позовом Публічного акціонерного товариства «Ковельсільмаш»

до Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Ковельсільмаш» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області (далі - ДПІ) від 16.11.2010 №/0, №/0 та від 22.12.2010 №/1, №/1.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що під час проведеної перевірки ДПІ безпідставно дійшла висновку про те, що внаслідок допущених Товариством порушень вимог податкового законодавства, останнім допущено заниження сум податку на доходи найманих працівників та податку на додану вартість.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014, позов задоволено:

-визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ від 16.11.2010 №№/0, /0 та від 22.12.2010 №№/1, /1.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи.

Товариство відзиву на касаційну скаргу не надало, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 відкрито касаційне провадження.

11.01.2018 справу, в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної ДПІ планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010 складено акт від 08.11.2010.

В акті викладено висновок контролюючого органу про порушення позивачем:

- пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 90 149грн. та занижено від'ємне значення, яке після відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за червень 2010 року на суму 85 911 грн.;

- пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп. «а» пп.8.1.1. п.8.1 ст.8, п.19.2 ст.19 та згідно з пп.пп.9.12.1, 9.12.2 п.9.12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме - не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб із сум загального місячного оподатковуваного доходу платників податку у джерела виплати доходу в сумі 1 879 грн.

На підставі акту, 16.11.2010 ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№/0 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 135 245 грн. (90 149 грн. - основний платіж, 45 096 грн. - штрафні санкції;

-№/0 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 5 637грн. (1 879 грн. - основний платіж, 3 758 грн. - штрафні санкції).

За наслідками адміністративного оскарження 22.12.2010 ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення №№ /1, /1 аналогічного змісту.

Свої дії щодо прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень ДПІ мотивує тим, що Товариство, як податковий агент, не утримало податок із суми доходу при здійсненні господарських відносин з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, який є платником єдиного податку. Крім того, позивачем за наслідками господарських взаємовідносин з ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство», неправильно визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Спірні правовідносини внормовано положеннями Законів України «Про податок на додану вартість» та «Про податок з доходів фізичних осіб», в редакції що була чинною на момент їх виникнення.

Здійснивши системний аналіз залучених до справи доказів та правильно застосувавши під час розгляду справи норми матеріального та процесуального права, зокрема, п.п. 9.12.1, 9.12.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998, Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 №599 суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскільки приватний підприємець ОСОБА_1, який надавав позивачу платні послуги, є суб'єктом малого підприємництва, який обрав спрощену систему оподаткування, Товариство не має обов'язку щодо утримання з останнього та подальшого перерахування до бюджету суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі та порядку передбаченому пп.8.1.1. п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Щодо податкових повідомлень-рішень про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 135245 грн., то судами першої та апеляційної інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що всупереч приписів частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) ДПІ не доведено правильність визначення суми застосованих до Товариства штрафних санкцій.

При цьому судами враховано, що у відповідності до положень статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» позивачем самостійно виявлено до початку його перевірки контролюючим органом факту заниження податкового зобов'язання податкового періоду грудень 2009 року, за наслідками операцій ТзОВ «Ковальсько-пресове підприємство», та в декларації з ПДВ за січень 2010 року виправлено помилку шляхом збільшення суми податкового зобов'язання.

Доводи касаційної скарги ДПІ не спростовують правильність доводі, якими мотивовано судові рішення, не дають підстав вважати висновки судів помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер