Справа № 160/672/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
25 лютого 2019 р.Справа №160/672/19
Суддя Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальник В.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
23 січня 2019 року громадянка Тунісу ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №130601000 від 13.12.2018 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянки Тунісу ОСОБА_1;
- зобов'язати посадових осіб Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області видати посвідку на тимчасове проживання на території України громадянці Тунісу ОСОБА_1 на період її навчання у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія МОЗ України».
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року № 144 д, у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Сидоренка Д.В., призначено повторний автоматичний розподіл справи.
За відомостями з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 року зазначена вище справа була розподілена судді Кальнику В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху.
22.02.2019 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №130601000 від 13 грудня 2018 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянки Тунісу ОСОБА_1 до прийняття судом рішення по суті позовної заяви.
Позивач обґрунтовує доцільність застосування такого заходу тим, що невжиття такого заходу забезпечення позову призведе, на думку позивача, до заподіяння шкоди його правам та законним інтересам, а також істотно ускладнить їх ефективний захист та поновлення, оскільки позивач буде вимушений виїхати з території України.
За правилами, визначеними ч.1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи.
Розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.
Частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Положеннями статті 153 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.
Положеннями частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За приписами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.
Суд критично ставиться до посилання позивача на протиправність рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №130601000 від 13.12.2018 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянки як підставу для вжиття заходів адміністративного позову та зазначає, що правову оцінку діям відповідача в частині винесення спірного рішення та його правомірності суд надаватиме під час вирішення спору по суті.
Суд також зосереджує увагу на тому, що зупинення дії рішення, яке є предметом оскарження у адміністративній справі №160/672/19, за своїм характером є вирішенням вказаного спору по суті, що не відповідає меті та завданням інституту заходів забезпечення позову.
Крім того, позивачем до заяви про забезпечення позову не додано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Суд зазначає, що наслідки оспорюваного рішення відповідача є юридичними, тобто зворотними, а тому, навіть у разі задоволення позову, для поновлення прав позивача на отримання посвідки на тимчасове проживання не буде необхідно докладати значних зусиль та витрат.
Таким чином, на час розгляду судом заяви не встановлено, що невжиття запропонованих заходів може істотно ускладнити чи унеможливить виконання рішення суду; суду не доведено наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень без розгляду справи по суті.
Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч.8 ст.154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені ч.1, ч.2 ст.150 КАС України обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник