Справа № 160/8838/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

17 грудня 2018 року Справа № 160/8838/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЖукової Є.О.
при секретарі судового засіданняВоробйовій П.В.
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Постольник О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку №0015508 від 10.10.2018 року плати за проїзд великовагових та(або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 року №0015508 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів на суму 640,50 євро, -
23 листопада 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку №0015508 від 10.10.2018 року плати за проїзд великовагових та(або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 року №0015508 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів на суму 640,50 євро.
хвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 р. у справі № 160/8838/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження, за правилами загального позовного провадження.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
05.11.2018 р. ОСОБА_6 було отримано поштою супровідний лист відповідача за №5023/21-18 від 25.10.2018 р., акт № 0015508 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.10.2018 р., розрахунок № 0015508 від 10.10.2018 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 р. № 0015508 на суму 640,50 євро.
Позивач не погоджується із зазначеним вище як актом, так і розрахунком з наступних підстав.
10.10.2018 р. відповідачем було зупинено транспортний засіб, а саме: р/н НОМЕР_1 (тягач), р/н НОМЕР_2 (напівпричіп)), який належить позивачу - ОСОБА_5, яким керував ОСОБА_7.
В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що повноважні представники відповідача перевірили документи у ОСОБА_7, а саме: посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оглянули транспортний засіб, повідомили про начебто перевищену вагу. Однак, ОСОБА_7 заперечував дані твердження, і представники відповідача повідомили останнього, що транспортний засіб може продовжити подальший рух.
Позивач зазначає, що із спірного розрахунку вбачається, що відповідач застосував ставку 1,05, але не є зрозумілим яким чином розраховано дану ставку, адже округлення або розрахунок виходячи з однієї тонни не передбачено.
Крім того, складовою формули є "В - відстань перевезення". Взагалі невідомо з яких підстав відповідач зазначив маршрут м. Дніпро - м. Нікополь, 122 км.
Акт складений на автодорозі Н - 23, найменування автомобільної дороги - «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя» (згідно переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 712).
Відтак, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за № 0015508 є необґрунтованим, а розрахунок за таким актом є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.
В судове засідання, призначене на 17.12.2018 р. з'явились всі сторони у справі.
Повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Повноважний представник відповідача проти пред'явлених позовних вимог заперечував, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву від 10.12.2018 р., в якому зазначив наступне.
10.10.2018 р. контролюючими особами Управління, на 263 км автомобільної дороги Н-23 «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя», проведено документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача - ОСОБА_5 спеціалізованого вантажного сідлового тягача- Е, марки MAN, модель TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом-марки FLOOR, модель FLO 18-30Н номерний знак НОМЕР_2, на підставі якого встановлено перевищення нормативно дозволеної загальної ваги транспортних засобів.
Зважаючи на викладене вище співробітниками Управління на законних підставах було віднесено транспортний засіб позивача до великовагових, та як наслідок складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0015508 від 10.10.2018 р. та розрахунок плати за поїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів від 10.10.2018 р., яким визначено позивачу до сплати 640,5 євро.
Щодо встановленої маси (брутто) повноважний представник відповідача у поданому відзиві від 10.12.2018 р. зазначив наступне.
Вага транспортного засобу разом із вантажем (брутто) встановлена за визначенням документального габаритно-ваговий контролю шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, тобто - маса тягача + маса напівпричіпу + маса вантажу = вага брутто.
Маса транспортних засобів вказана у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів, а саме: у графі «G» - «Маса без навантаження», та становить 8 500 кг (тягач) та 9 840 кг (напівпричіп), загалом 18 340 кг.
Водночас, повноважний представник відповідача зазначає, що маса вантажу встановлена наступним чином.
Вантаж являє собою 31 циліндричну металеву заготовку довжиною 9,15 м., діаметром 170 мм., на кожну з яких для замовника виготовлено талон з характеристиками та вказанням ваги у 1,638 тони. Такий талон був прикріплений на кожній заготовці, що ідентифікував її як об'єкт, та про кількість також зазначається у самій товарно- транспортній накладній.
Відтак, вага вантажу = 31 х 1,638 тони = 50,728 тони.
Стосовно розрахунку плати за проїзд повноважний представник відповідача у поданому відзиві від 10.12.2018 р. зазначає наступне.
П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де
Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду;
Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;
Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км. проїзду;
В - відстань перевезення, км.;
Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.
Пунктом 31-1 Порядку № 879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру (К): до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п 'ятикратному розмірі.
Розрахунок плати за проїзд від 10.10.2018 р. виконаний відповідно до формули за наступними параметрами: Рзм - допустимий норматив - 40 тон, за загальну вагу від 52 до 60 тонн включно-0,27 євро/км, понад 60 тонн за кожні наступні 10 тонн (фактична вага 69,118 тони) - 0,78 євро.
Разом = 0,27 + 0,78 = 1,05 євро/км (плата за 60 тонн + за 10 тонн понад 60);
Рнв - не встановлювалася;
Рнв - не встановлювалася;
Відповідно до коефіцієнту збільшення плати за проїзд, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового параметру більше як 40% (встановлено перевищення на 83,3%) - К = 5.
Отже, по розрахунку: (1,05 + 0 + 0) х 122 х 5 = 640,5 євро.
Стосовно визначення відстані та врахування лише відстані, що була пройдена ТЗ до зупинки для здійснення контролю, повноважний представник відповідача у поданому відзиві від 10.12.2018 р. зазначив, що відстань у 122 км вирахувана від міста пункту навантаження до міста пункту розвантаження, яка випадках складених розрахунків співпадає відповідно до пройденого автомобілями маршруту: «Дніпро-Нікополь» по автомобільній дорозі Н - 08 «Бориспіль -Кременчук - Дніпро - Запоріжжя - Пологи» (на перехресті із автомобільною дорогою Н - 23 «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя», безпосередньо перед місцем призначення вантажовідправлення було проведено габаритно-ваговий контроль), візуальне зображення маршруту додається, саме цей маршрут є прямим та найкоротшим, також зауважуємо, що така відстань порахована лише як відстань між містами навантаження та розвантаження, не враховуючи пройдену відстань у самих містах, оскільки відсутня можливість офіційного з'ясування цього показника під час здійснення контролю.
Стосовно врахування лише частини пройденого маршруту, повноважний представник відповідача зазначає, шо пункт 31-1 Порядку № 879 визначає, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, то виникнення наміру проїхати певний маршрут виникає у перевізника до його здійснення та реалізується протягом здійснення самої поїздки. Факт зупинення транспортного засобу для здійснення контролю не впливає на вже сформований намір, тому й після продовження руху перевізник має намір проїхати той самий маршрут.
З урахуванням зазначеного вище, та зважаючи на відповідні норми чинного законодавства, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред'явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
17.12.2018 р., повноважним представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в тексті якої зазначено наступне.
Відповідач не здійснив зважування, не видав довідку, не здійснив одразу нарахування, не затримав транспортний засіб, крім того, не надав суду документів, які підтверджують його розрахунок.
Стосовно здійсненого відповідачем розрахунку, повноважний представник позивача зазначив наступне.
Відповідач застосовує ставку і 0,27 євро/км за вагу від 52 до 60т., та 0,78 євро/км за вагу понад 60 т. її, та формула на яку посилається відповідач, а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,
де П - розмір плати за проїзд;
Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;
Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;
Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;
В - відстань перевезення, кілометрів.
П. 31-1 Порядку: «Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:
до 10 відсотків - у подвійному розмірі;
на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;
більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.
У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.»
Найбільший параметр згідно ставок плати за проїзд - «понад 60 тонн за кожні наступні 10 тонн» - «Ставка плати за кожен кілометр відстані, євро - 0,78».
Таким чином, сумування ставок до 60 т. не передбачено, тому додавання 0,27 євро/км не відповідає п. 31-1 Порядку, підвищена ставка вже включає в себе вартість нижчої ваги.
Також, необхідно зазначити, що відповідачем до відзиву надано копію товарно - транспортної накладної з якої вбачається, що маса нетто 20 т. 860 кг., а напис від руки здійснено безпосередньо перевіряючим з власної думки та ініціативи.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 17.12.2018 року.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_5 є власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного сідлового тягача- Е, марки MAN, модель TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом-марки FLOOR, модель FLO 18-30Н номерний знак НОМЕР_2, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10.10.2018 р. контролюючими особами Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, на 263 км автомобільної дороги Н-23 «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя», проведено документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача - ОСОБА_5 спеціалізованого вантажного сідлового тягача- Е, марки MAN, модель TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом-марки FLOOR, модель FLO 18-30Н номерний знак НОМЕР_2, на підставі якого встановлено перевищення нормативно дозволеної загальної ваги транспортних засобів.
Так, відповідно до акта №0015508 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, автомобіль ОСОБА_5 має нормативно допустиму вагу 40 000 т., а фактична - 69 118 т. При цьому, відповідно до товарно-транспортної накладної від 10.10.2018 за № 5185637, фактична маса автомобіля - 20 т. 860 кг.
На підставі вищезазначеного, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було віднесено транспортний засіб ОСОБА_5 до великовагових.
Так, уповноваженими особами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0015508 від 10.10.2018 р. та розрахунок плати за поїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів №0015508 від 10.10.2018 р., яким визначено позивачу - ОСОБА_5 до сплати 640,50 євро.
Супровідним листом від 25.10.2018 р. Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було направлено на адресу ОСОБА_5 копію акта №00015508 від 10.10.2018 р. про перевищення транспортним засобом нормативним параметрів; розрахунок №00015508 плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови КМУ № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека).
Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.
Розпорядженням КМУ № 1378-р від 16.12.2015 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктом 15 Порядку № 1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється:
- наявність визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання водієм режиму праці та відпочинку;
- виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Пунктом 15 Порядку № 1567, рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи.
Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації.
Під час проведення рейдової перевірки можливе:
застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансбезпека";
використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою;
здійснення габаритно-вагового контролю;
використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки;
використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Відповідно до п. 16 Порядку № 1567, під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).
Відповідно до п. 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 наведене визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 також наведене визначення поняття «великовагові та великогабаритні транспортні засоби» - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Пунктом 6 Порядку № 879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до п. 20 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
П= (Рзм + Рнв +Рг) х В х К, де
Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду;
Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;
Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км. проїзду;
В - відстань перевезення, км.
Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.
Пунктом 311 Порядку № 879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру (К): до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.
Відповідно до п.п. 12-13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Відповідно до п. 27 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.
Згідно абз. 1 п. 28 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Відповідно до п.п.3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1657 від 08.11.2006 р., Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Положення про формений одяг, службове посвідчення, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку посадової особи та працівника Укртрансбезпеки затверджує Мінінфраструктури.
Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
Відповідно до п.п.15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1657 від 08.11.2006 р., Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до п.16 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1657 від 08.11.2006 р., Рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи.
Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації.
Під час проведення рейдової перевірки можливе: застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансбезпека"; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю; використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.
Відповідно до ст.29 ЗУ «Про дорожній дух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Місце переїзду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів транспортними засобами на гусеничному ходу для виконання сільськогосподарських робіт встановлюється власником дороги, вулиці та залізничного переїзду.
Пересування транспортних засобів на гусеничному ходу дозволяється тільки на місцевих шляхах без твердого покриття при мінусовій температурі атмосферного повітря.
Не допускається участь у дорожньому русі транспортних засобів з правим розташуванням керма.
Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, підставою для формування оскаржуваного розрахунку стало наступне.
Транспортний засіб тягача- Е, марки MAN, модель TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом-марки FLOOR, модель FLO 18-30Н номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5, рухався за маршрутом: м.Дніпро - м.Нікополь, 122 км. Повна маса, тонн: нормативно допустима - 40 000 т; фактична - 69 118 т.
Суд зазначає, що доводи позивача стосовно неправомірного визначення повноважними представниками відповідача ваги вантажу у розмірі 69 118 т, спростовуються наступним.
Повноважним представником відповідача було зазначено, що маса транспортних засобів вказана у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів, а саме: у графі «G» - «Маса без навантаження», та становить 8 500 кг (тягач) та 9 840 кг (напівпричіп), всього - 18 340 кг.
Водночас, повноважний представник відповідача, під час судового розгляду справи зазначив, яким чином була встановлена маса вантажу.
Так, вантаж являє собою 31 циліндричну металеву заготовку довжиною 9,15 м., діаметром 170 мм., на кожну з яких для замовника виготовлено талон з характеристиками та вказанням ваги у 1,638 тони. Такий талон був прикріплений на кожній заготовці, що ідентифікував її як об'єкт, та про кількість також зазначається у самій товарно- транспортній накладній.
Відтак, вага вантажу = 31 х 1,638 тони = 50,728 тони.
З урахуванням зазначеного вище, відповідачем сформовано розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів від 10.10.2018 р., до акту №0015508 від 10.10.2018 р., який Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області області було сформовано відповідно до формули за наступними параметрами, а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К (п. 31-1) де: Рзм - Рзм - допустимий норматив - 40 тон, за загальну вагу від 52 до 60 тонн включно-0,27 євро/км, понад 60 тонн за кожні наступні 10 тонн (фактична вага 69,118 тони) - 0,78 євро.
Разом = 0,27 + 0,78 = 1,05 євро/км (плата за 60 тонн + за 10 тонн понад 60);
Рнв - не встановлювалася;
Рнв - не встановлювалася;
Відповідно до коефіцієнту збільшення плати за проїзд, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового параметру більше як 40% (встановлено перевищення на 83,3%) - К = 5.
Відтак, по розрахунку: (1,05 + 0 + 0) х 122 х 5 = 640,5 євро.
На підставі викладено вище, суд зазначає, що позивачем - ОСОБА_5 не було надано будь-яких належних та допустимих доказів, у відповідності до ст.ст.73-76 КАС України, які б спростовували факт здійснення нарахування відповідачем плати за перевищення загальної маси транспортного засобу, яке знайшло своє відображення в оскаржуваному розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 р. №0015508 на загальну суму 640,50 євро, а також свідчили б про відсутність перевищення останнім зазначеного вище допустимого нормативу тонажу вантажем.
Відтак, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 р. №0015508 про перевищення транспортними засобами нормативних вагових/габаритних параметрів на загальну 640,50 євро, є прийнятим відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваного розрахунку, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовних вимог в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В прохальній частині позовної заяви від 23.11.2018 р. позивачем - ОСОБА_5 було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн.
В обґрунтування заявленої вимоги повноважний представник позивача зазначає наступне.
17 жовтня 2018 року між ОСОБА_5 та Адвокатським бюро «ОЛЕГА ПОПКОВА» укладено договір про надання правової допомоги, за яким ОСОБА_5 доручає, а Адвокатське бюро «ОЛЕГА ПОПКОВА» приймає на себе зобов'язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: складання документів правового характеру, представництво ОСОБА_5 в судових органах при розгляді адміністративної справи за позовом ОСОБА_5 про визнання протиправним транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
При цьому, суд зазначає, що будь-яких документів в підтвердження сплати витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн. позивачем надано не було.
Проаналізувавши подану заяву представником відповідача та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку - відмовити у задоволенні зазначеної вще заяви, виходячи з наступного.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Дослідивши наданий повноважним представником позивача договір про надання правничої допомоги від 17.10.2018 р., суд не може встановити за, які саме послуги та процесуальні дії була сплачена сума у розмірі 2000 грн. 00 коп.
Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначена правова позиція викладена Верховним судом у додатковій постанові від 08 травня 2018 року по справі № 810/2823/17 (адміністративне провадження №К/9901/7937/18).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку №0015508 від 10.10.2018 року плати за проїзд великовагових та(або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 року №0015508 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів на суму 640,50 євро, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн., 80 коп.).
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку №0015508 від 10.10.2018 року плати за проїзд великовагових та(або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 10.10.2018 року №0015508 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів на суму 640,50 євро - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 грудня 2018 року.

Суддя Є.О. Жукова