Справа № 2340/3660/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Справа № 2340/3660/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби

в Черкаській області

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.04.2018 р. № 0-2301.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року адміністративний позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 р. № 0-2301 в частині визначення позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 1728,40 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ним було правильно застосовано ставку податку 0,5 %, виходячи з якої, позивачу належить до сплати 3456,80 грн., а не 1728,40 грн., як зазначив суд першої інстанції.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником 1/2 нежитлових приміщень загальною площею 432,10 кв.м. за адресою: м. Черкаси, вул. Вернигори, 2.

16.04.2018 р. ГУ ДФС у Черкаській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2301, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі 3456,80 грн.

Позивач, вважаючи неправомірним зазначене податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що при обчисленні розміру податкового зобов'язання, яке належить позивачу до сплати, податковий орган повинен був застосувати разом з показником 0,5% розміру мінімальної заробітної плати коефіцієнт 0,5 %.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 р. № 1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII), «Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 р. № 1801-VIII (далі - Закон № 1801-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Згідно з п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

У п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України у редакції станом на 01.01.2016 р. визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішенням Черкаської міської ради від 25.06.2015 р. № 2-1312 «Про затвердження положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлена у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Зазначене рішення Черкаської міської ради № 2-1312 було опубліковано 30.06.2015 р. в газеті «Місто» №5.

28.01.2016 р. Черкаською міською радою прийнято рішення № 2-136 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 25.06.2015 року за № 2-1312 «Про затвердження Положення та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси», яким внесено зміни до вказаного рішення Черкаської міської ради, зокрема Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси, викладено в новій редакції. Згідно з п. 6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси (нова редакція) ставка податку для об'єктів житлової або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.09.2016 р. у справі № 712/2617/16-а, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 р. та Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017 р., визнано пункт 6.2 Положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28 січня 2016 року, недійсним та нечинним таким, що не набрав чинності з 01.01.2016 р.

01.01.2017 р. набрав чинності Закон № 1791-VIII, відповідно до п. 22 якого у пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України слова «три відсотки» замінено цифрами та словом « 1,5 відсотка», тобто зменшено максимальну ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 3% до 1,5%.

При цьому, відповідно до пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791-VIII з 01.01.2017 р. до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Статтею 8 Закону № 1801-VIII встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що оскільки Черкаською міською радою на виконання вказаного Закону не було прийнято рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, у тому числі ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то застосуванню підлягає ставка, визначена рішенням Черкаської міської ради від 25.06.2015 р. № 2-1312, тобто 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати з коефіцієнтом 0,5.

Таким чином, ставка податку на нерухоме майно за 1 кв.м. бази оподаткування у 2017 році становить 16,00 грн. (3200 х 0,5% = 16,00 грн), яка підлягає до сплати позивачем з коефіцієнтом 0,5.

Отже, як було правильно встановлено судом першої інстанції, за 2017 рік позивач повинен був сплатити: 514,3 кв.м. х 16,00 грн. х 0,5 (коефіцієнт) х 0,5 (розмір частки, належної позивачу) = 1728,40 грн., а не 3456,80 грн., як йому було визначено до сплати відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

При цьому, доводи апелянта про те, що ним було правильно застосовано ставку податку 0,5 %, виходячи з якої, позивачу належить до сплати 3456,80 грн., а не 1728,40 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони жодним чином не підтверджують правомірності незастосування податковим органом 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати саме з коефіцієнтом 0,5, як таке прямо передбачено пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791-VIII.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 20 лютого 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: