Справа № 813/1055/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3451/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

за участю представника відповідача Далініна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року, прийняте суддею Сподарик Н.І. о 16 годині 12 хвилині у місті Львові у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області XX-ої сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання «Про затвердження Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» №1081 від 16.02.2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою у відмові затвердити Звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки в АДРЕСА_1 є закінчення строку чинності Звіту, а також припинення договору оренди землі.

Зі змісту самого Звіту, датою оцінки є 05.08.2015 року, термін чинності оцінки - 1 рік, а відтак оцінка була дійсною до 05.08.2016 року, а питання щодо затвердження Звіту розглядалося земельною комісією 14.02.2018 року та 16.02.2018 року на сесії Бібрської міської ради.

Щодо припинення договору оренди земельної ділянки, то такий припинив свою дію 02.06.2010 року. Виходячи зі ст.31, 34 Закону України «Про оренду землі», станом на день розгляду справи земельну ділянку позивачем не повернуто.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що нею вчинялись всі необхідні заходи для продовження договору, оскільки такий припинив дію 02.06.2010 року і лише 30.06.2011 року між відповідачем і позивачем підписано угоду про продовження договору оренди землі ще на 5 років, до 30.06.2016 року. При цьому, державну реєстрацію цієї угоди не проведено. Разом з тим, після 30.06.2016 року сторони жодних договорів, додаткових угод до договору оренди землі не укладали.

Переважне право орендаря для поновлення договору оренди землі, що закріплене в ст.33 Закону України «Про оренду землі», реалізується шляхом направлення ним орендодавцю листа із проектом додаткової угоди за місяць до спливу строку, чого не відбулося. Отже, договір припинив свою дію.

Покликання позивача на рішення Господарського суду Львівської області від 26.06.2012 року щодо чинності додаткової угоди є безпідставним , так як та не досліджувалось питання її реєстрації.

Подібне не суперечить позиції Верховного Суду України від 23.03.2016 року (6-146цс16) та від 13.04.2016 року (6-2027цс15).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом досліджувались дві підстави по відмові в оскаржуваному рішенні відповідача, зокрема, те, що строк чинності Звіту вийшов та те, що припинено договір оренди.

Щодо першої підстави, то судом не взято до уваги, що строк чинності Звіту вийшов не з вини позивача, а відповідача, так як з 22.03.2016 року має місце бездіяльність в діях останнього, що вбачається із постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.10.2016 року, що набрала чинності. Отже, на момент звернення зі Звітом, такий був чинний, а оскаржуване рішення відповідачем прийнято зі зволіканням.

Крім того, із оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що таке прийнято на підставі листа ФОП ОСОБА_2 від 27.12.2017 року, а не на виконання постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.10.2016 року у справі №449/661/16.

Відтак, заяву ФОП ОСОБА_2 від 22.03.2016 року відповідачем не розглянуто, а є покликання на невідомо якийсь лист.

Всупереч рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», суд першої інстанції не врахував, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний та послідовний спосіб.

Також, згідно позиції Європейського суду з прав людини дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v Bulgaria».

Відносно припинення договору оренди земельної ділянки, як вважає суд, то подібне спростовується рішенням Бібрської міської ради №650 від 21.05.2010 року, яким продовжено ФОП ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки на 5 років. Додатковою угодою від 30.06.2011 року, рішенням цієї ж ради за №1220 від 26.06.2015 року (дозвіл на продаж землі шляхом викупу), Договором про оплату авансового внеску від24.07.2015 року.

Крім того, чинність додаткової угоди від 30.06.2011 року підтверджено рішенням Господарського суду Львівської області від 06.06.2012 року ( справа №5015/1923/12).

Також судом не враховано, що на спірній земельній ділянці розташований комплекс будівель, які ФОП ОСОБА_2 належать на праві власності у зв'язку із цим, згідно ст. 120 Земельного кодексу України, останню не може бути позбавлено права користуватися даною земельною ділянкою.

Судом першої інстанції не досліджено та не надано належної оцінки Довідці від 05.07.2018 року №8-13-0.28-417/171-18 та Витягу №НВ-018 від 06.07.2018 року, згідно яких землекористувачем спірної земельної ділянки є ПП ОСОБА_2

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.10.2016 року постановою Перемишлянського районного суду Львівської області, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, у справі №449/661/16-а позов ОСОБА_2 до Бібрської міської ради було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність у неприйнятті рішення про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки; зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву про затвердження звіту; в частині зобов'язання Бібрської міської ради затвердити звіт про оцінку відмовлено.

18.12.2017 року ФОП ОСОБА_2 отримала лист - повідомлення від 05.12.2017 року №02/-13/817 Бібрської міської ради з проханням звільнити і не використовувати орендоване майно, а саме земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 та вчинити необхідні дії щодо передачі орендованого майна, покликаючись при цьому на п.21 Договору оренди земельної ділянки від 01.06.2005 рок на те, що договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням строків його дії.

27.12.2017 року ФОП ОСОБА_2 направила до Бібрської міської ради лист- відповідь, в якому зазначила про невиконання постанови Перемишлянського районного суду від 13.10.2016 року у справі №449/661/16, яке набрало законної сили 23.03.2017 року.

10.01.2018 року Бібрська міська рада на даний лист повідомила, що розгляд заяви про затвердження звіту буде включено на розгляд чергової сесії Бібрської міської ради після обговорення цього питання на комісії з регулювання земельних відносин та охорони довкілля.

14.02.2018 року на засіданні постійної комісії Бібрської міської ради з повноваженнями у сфері регулювання земельних відносин та охорони довкілля слухався лист ФОП ОСОБА_2 про вирішення питання у зв'язку із набранням законної сили постанови Перемишлянського районного суду від 13.10.2016 року про бездіяльність Бібрської міської ради щодо невирішення в порядку та спосіб, встановлені законодавством, заяви ФОП ОСОБА_2 від 22.03.2016 року про затвердження звіту.

Комісією вирішено рекомендувати сесії Бібрської міської ради відмовити у затвердженні Звіту через те, що строк чинності останнього вийшов, а також через припинення договору оренди. Дані обставини підтверджуються протоколом Комісії №31 від 14.02.18 року.

16.02.2018 року на засіданні ХХ-ї сесії Бібрської міської ради VIІ-го демократичного скликання розглядали питання щодо затвердження Звіту. За результатами слухання вирішено відмовити у затвердженні Звіту, свідченням чого є протокол від 16.02.2018 року ХХ-ї сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання та рішення Бібрської міської ради №1081 від 16.02.2018 року.

Апеляційний суд зазначає, що постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.10.2016 року у справі №449/661/16 встановлено, що своїми попередніми діями (рішеннями: про надання дозволу СПДФО ОСОБА_2 на продаж шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0,8000 га в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням будівництва та обслуговування ринку у м. Бібрка; укладеного договору оренди; договору про оплату авансового внеску, договору на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки), Бібрська міська рада Перемишлянського району фактично підтвердила право СПД ФО ОСОБА_2 на отримання зазначеної земельної ділянки у власність.

Отже, не надаючи позивачу дозволу на затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, відповідач порушив норми Земельного Кодексу України та принцип розсудливості, оскільки дії відповідача, як на думку суду, всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати дозвіл на затвердження звіту.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЗК України органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок комунальної власності громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.8 ст.128 ЗК України ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб'єктами господарювання, які є суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки. Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки.

Відповідно до п.3.3 Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.01.2003 №2, (далі - Порядок №2) результати роботи з оцінки оформляються у вигляді письмового документа - звіту про оцінку, що містить висновок про вартість об'єкта оцінки, розкриває зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки земельних ділянок.

Термін чинності звіту становить один рік з дати оцінки (п.3.4 Порядку №2).

Згідно з рішенням ХХ-ої сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання №1081 від 16.02.2018 року однією з підстав відмови у затвердженні звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ФОП ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є закінчення строку чинності звіту.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що при зверненні позивача до міської ради для затвердження звіту із заявою від 22.03.2016 року поданий звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 05.08.2015 року був чинним.

Разом з тим, одним із критеріїв для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, закріплених ст.2 КАС України є своєчасність прийняття (вчинення) таких, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено постановою Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.10.2016 року, яка набрала законної сили, заяву позивача від 22.03.2016 року про затвердження зазначеного вище звіту було розглянуто на засіданні VII сесії Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, яке відбулось 03.06.2016 року однак за результатами її розгляду міська рада не прийняла рішення.

Таким чином, закінчення строку чинності звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 05.08.2015 на час розгляду на ХХ-ій сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання 16.02.2018 року зумовлене незалежними від позивача факторами, а саме: неприйняттям відповідачем рішення за результатом розгляду заяви позивача від 22.03.2016 року та оскарженням таких дій відповідача в судовому порядку, а тому вказане не може слугувати підставою для відмови в затвердженні такого.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що значне зволікання відповідачем у розгляді питання щодо затвердження вказаного звіту призвело до закінчення строку дії такого не з вини позивача, а з вини відповідача, отже ризик допущеної помилки (закінчення строку звіту) не може виправлятися за рахунок позивача.

Крім того, відповідач ототожнив звичний порядок вирішення питання отримання земельної ділянки у власність із особливостями виконання судового рішення.

У рішенні ХХ-ої сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання №1081 від 16.02.2018 року вказано також на припинення договору оренди, як на підставу відмови у затвердженні Звіту, однак відповідно до протоколу засідання сесії Бірської міської ради від 16.02.2018 при розгляді заяви ФОП ОСОБА_2 не з'ясовувалось питання припинення договору оренди земельної ділянки.

Апеляційний суд також зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

У пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Зазначена позиція апеляційного суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 18.10.201 року у справі №818/1976/17.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що прийняттям рішення ХХ-ої сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання №1081 від 16.02.2018 року відповідач порушив норми Земельного Кодексу України та принцип своєвчасності та розсудливості, оскільки дії відповідача всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати земельну ділянку у власність.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі №813/1055/18 та прийняти постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області XX-ої сесії Бібрської міської ради VII-го демократичного скликання «Про затвердження Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» №1081 від 16.02.2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 21.02.2019 року.