Справа № 560/492/19
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/492/19
УХВАЛА

іменем України

22 лютого 2019 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Лабань Г.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кам'янець-Подільської міської ради в особі виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради , Управління державної реєстрації Кам'янець-Подільської міської ради в особі Державного реєстратора Петльованої Альони Михайлівни про скасування рішення та запису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам'янець-Подільської міської ради в особі виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради, Управління державної реєстрації Кам'янець-Подільської міської ради в особі Державного реєстратора Петльованої Альони Михайлівни в якому просить:

1.Рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради № 886 від 02 серпня 2018 року - скасувати.

2. Запис Державного реєстратора про право власності № 28304646 від 04.10.2018 року - скасувати.

3. Стягнути з відповідачів судові витрати

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Кам'янець- Подільський 28 грудня 2007 року видала Дозвіл № 263 на виконання будівельних робіт для ТОВ «Вікторія», забудовником чого являлась Приватна фірма «Проспектбуд».

17 грудня 2007 року між ТОВ «Вікторія» та Приватним підприємством «Проспектбуд» був укладений договір № 1 про організацію спорудження багатоповерхового житлового будинку та виконання функцій замовника будівництва.

За цим договором ПП «Проспектбуд» зобов'язалось організувати спорудження 107 квартирного багатоповерхового житлового будинку з вбудованим магазином на першому поверсі на земельній ділянці площею 3300 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 здійснити фінансування цих робіт та провести реалізацію житлових і нежитлових приміщень та гаражів в об'єкті будівництва, а ТОВ «Вікторія» зобов'язується передати для цього будівельний майданчик і наявну у нього дозвільну і проекту документацію та делегувати всі необхідні повноваження.

Надалі 30 січня 2008 року ТОВ між «ФК « Поділля-Інвест» та ПП «Проспектбуд» було укладено договір іпотеки майнових прав.

31 січня 2008 року між Приватним підприємством «Проспектбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поділля Інвест» було укладено договір доручення на виконання функцій забудовника.

За цим договором ТОВ «ФК «Поділля-Інвест» зобов'язується від імені та за рахунок ПП «Проспектбуд» виконати функції забудовника по організації спорудження 107-ми квартирного житлового будинку з вбудованим магазином, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1

10 жовтня 2007 року ОСОБА_3 видала на ім'я ОСОБА_4 довіреність, яка була видана з метою купівлі на її ім'я квартиру за ціну та на умовах їй відомих та зареєструвати за нею права власності на придбане нерухоме майно у відповідних органах у встановленому законом порядку.

18 березня 2008 року між ОСОБА_4, що діяла в інтересах ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Поділля-Інвест» був укладений договір № 8/3-ФФБ про участь у Фонді фінансування будівництва.

За цим договором ОСОБА_4 передає Управителю у довірчу власність кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Управителя з управління цими коштами, а Управитель приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління для фінансування спорудження зазначеного у цьому договорі об'єкту будівництва.

20 січня 2010 року ОСОБА_4 отримала Свідоцтво № 8/8/3 про те, що вона передала на користь Управителя 150405,00 грн. та за нею закріплена квартира АДРЕСА_1

15 квітня 2011 року ОСОБА_4 уклала із ОСОБА_5 про відступлення права вимоги (цесії), предметом якого, було те, що ОСОБА_4 відступає, а ОСОБА_1 набуває права вимоги, належне ОСОБА_4 і стає Довірителем за договором про участь у фонді фінансування будівництва № 8/3 ФФБ від 18 березня 2008 року між ОСОБА_4 та Управителем - ТОВ «ФК «Поділля- Інвест».

Станом на листопад 2018 року, закріплена забудовником квартира за адресою, АДРЕСА_1, була реалізована на користь третьої особи, але із зміненою адресою будинку на № 63.

Рішенням Кам'янець-Подільської міської ради від 02 серпня 2018 року № 884, багатоквартирному житловому будинку з вбудованим магазином по АДРЕСА_2, було надано іншу адресу, а саме АДРЕСА_1

Ознайомившись з позовною заявою, виконуючи вимоги ст. 171 КАС України, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №826/20197/13-а зроблено правовий висновок про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Правовідносини набуття права власності регулюються главою 24 Цивільного кодексу України, ч. 1-2 ст. 335 якого передбачає, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Таким чином, із самого визначення поняття "безхазяйна річ" слідує, що дана річ має бути такою, щодо якої право власності ніким не оспорюється.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається, позивачем не оскаржується рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень при виконанні ним функцій, передбачених законодавством у сфері державної реєстрації, а фактично ставиться перед адміністративним судом питання щодо права власності на вищенаведене майно та усунення перешкод у його вільному володінні. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №820/6010/17.

Скасування оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень обов'язково буде впливати на майнові інтереси осіб, що є власниками квартир, а питання щодо належності на праві власності обов'язково постане перед судом. Таким чином, спірні правовідносини фактично пов'язані із захистом права власності щодо спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року по справі №809/739/17 зроблено правовий висновок, згідно якого, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів. Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Тобто рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним можуть розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовна вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права користування земельною ділянкою), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спір у цій справі пов'язаний із захистом приватного інтересу позивача. Тобто, спір стосується приватноправових відносин, адже майно згідно оскаржуваного рішення взято на облік за заявою ЖБК "Нігинський 61", згідно вимог статті 335 ЦК України, а позов спрямований на виключення такого запису.

Звернення ж до адміністративного суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, та, водночас, не може використовуватися як засіб позбавлення іншої особи належних їй прав без пред'явлення позову саме до такої особи. У даному випадку той факт, що відповідачем є суб'єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Крім цього, потрібно враховувати наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24-25 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та вищевказаних висновків Верховного Суду, суд вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду, з урахуванням суб'єктного складу, місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства. Також потрібно враховувати, що згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кам'янець-Подільської міської ради в особі виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради , Управління державної реєстрації Кам'янець-Подільської міської ради в особі Державного реєстратора Петльованої Альони Михайлівни про скасування рішення та запису - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяГ.В. Лабань