Справа № 1740/2300/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4575/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

за участю представника відповідача Гаполяк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року, прийняте суддею Недашківською К.М. у місті Рівному у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Служба безпеки України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Департамент ДВС МЮ України, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Служба безпеки України (надалі - СБУ) про визнання протиправною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. під час здійснення контролю за рішеннями, діями головного державного виконавця Руденко В.В. під час здійснення примусового виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2017 року; визнання протиправними дій та бездіяльності головного державного виконавця Руденко В.В. при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №817/1221/16 виданого 22.03.2018 року Рівненським окружним адміністративним судом; зобов'язання відповідача здійснити виконавче провадження у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження»; постановити окрему ухвалу в порядку, передбаченому статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року задоволено частково позов: визнано протиправною бездіяльність Департаменту ДВС МЮ України щодо своєчасного та повного здійснення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Руденко В.В. примусового виконання виконавчого листа №817/1221/16, виданого 22.03.2018 Рівненським окружним адміністративним судом; визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не здійснення контролю начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. за проведення примусового виконання виконавчого листа №817/1221/16, виданого 22.03.2018 Рівненським окружним адміністративним судом; зобов'язано Департамент ДВС МЮ України здійснити виконавче провадження №56197898 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при виконанні рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2017 року (виконавчий лист від 22.03.2018 року справа №817/1221/16) держвиконавцем порушено вимоги ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закону України №1404-VIII), який визначає обов'язок винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого листа (із заявою 12.04.2018 року, а відкрито виконавче провадження 19.04.2018 року).

Після закінчення строку для добровільного виконання боржником рішення суду, державним виконавцем не вчинялися жодні дії щодо перевірки виконання рішення, чим порушено ч.1 ст. 63 Закону України №1404-VIII.

З матеріалів справи вбачається, що держвиконавцем не здійснено жодних дій щодо повторної перевірки виконання боржником рішення суду у строки, визначені вказаною вище статтею, що свідчить про його протиправну діяльність.

Також з'ясовано, що перша вимога сформована держвиконавцем лише 25.06.2018 року, тобто задовго після закінчення строку для добровільного виконання боржником рішення суду.Отже, вимога до виконавця є підставною.

Керівник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. є посадовою особою, яка має повноваження, зокрема, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій держвиконавцями. Проте, відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів вжиття начальником заходів контролю, що свідчить про протиправну бездіяльність та задоволення позову в цій частині.

З приводу вимоги винести окрему ухвалу, то суд відмовив, так як це є правом, а не обов'язком суду.

Маються покликання на практику ЄСПЛ.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Департамент ДВС МЮ України подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, так як держвиконавець діяв у відповідності до Закону України №1404-VIII. Так, 22.03.2018 року видано виконавчий лист. Позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України із заявою 10.04.2018 року. Головним держвиконавцем Руденко В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56197898 від 19.04.2018 року та у вказаній постанові зобов'язано боржника, СБУ добровільно виконати рішення суду протягом 10 днів.

У зазначений строк рішення не виконано. Держвиконавцем 25.06.2018 року надіслана вимога на адресу боржника.

Позивач 25.06.2018 року звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України щодо неналежного виконання. Позивачу надано відповідь.

Отже, жодних порушень вчинено не було.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу де зазначає, що відповідачем не було надано відзиву на позов, що може розцінюватися як його визнання (ч. 4 ст.159 КАС України). Слід звернути увагу, що кошти за рішенням суду в загальній сумі 23470 грн. 85 коп. були перераховані СБУ лише 09.10.2018 року, тобто більш як через місяць після повідомлення відділу ДВС боржником про невідкладне вжиття заходів стосовно виконання рішення суду.

Незрозуміло, чому лише 17.08.2018 року, тобто більш як через півтора місяці після подання вимоги держвиконавцем, винесено постанову про накладення на боржника штрафу 5100 грн. (коли ставилась вимога виконати рішення впродовж 10 робочих днів).

ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача з проханням зобов'язати боржника надати розрахунки сум грошового забезпечення, котрі здійснено. Однак, такі відсутні.

29.10.2018 року мало місце звернення до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України, проте відповіді не поступило.

Отже, рішення не виконане і подібне змушує ОСОБА_2 до ініціювання нових позовів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2017 року, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_2 до СБУ про визнання протиправними наказів та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ начальника Центру спеціалізованих операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ від 18 червня 2016 року №65-ос «По особовому складу» щодо оголошення ОСОБА_2 догани; наказ начальника Центру спеціалізованих операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ від 08 липня 2016 року №69-ос «По особовому складу» щодо позбавлення ОСОБА_2 класної кваліфікації; наказ начальника Центру спеціалізованих операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ від 11 липня 2016 року №53-ос «По особовому складу» щодо скасування ОСОБА_2 виплат надбавок; наказ начальника Центру спеціалізованих операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ від 12 серпня 2016 року №84-ос «Про особовому складу» щодо зниження ОСОБА_2 розміру надбавки до 1% посадового окладу; зобов'язано СБУ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, скасовані наказами від 08 липня 2016 року №69-ос, від 11 липня 2016 року №53-ос та від 12 серпня 2016 року №84-ос, за період з 07 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року.

На виконання рішення суду Рівненським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист від 22.03.2018 року у справі №817/1221/16 в частині зобов'язання СБУ нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, скасовані наказами від 08 липня 2016 року №69-ос, від 11 липня 2016 року №53-ос та від 12 серпня 2016 року №84-ос, за період з 07 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року (а.с. 62).

Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департамент ДВС МЮ України із заявою від 10.04.2018 про примусове виконання рішення суду (а.с. 61).

Заява про примусове виконання рішення отримана відповідачем 12.04.2018.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департамент ДВС МЮ України Руденком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56197898 від 19.04.2018 (а.с. 66).

Супровідним листом від 19.04.2018 «Про відкриття виконавчого провадження» відповідачем надіслано на адреси позивача та СБУ постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56197898 від 19.04.2018 для відома та виконання (а.с. 65).

За приписами статті 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною п'ятою статті 26 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення суду 12.04.2018 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження №56197898 винесена державним виконавцем Руденком В.В. лише 19.04.2018 року.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем порушено вимоги частини п'ятої статті 26 Закону України №1404-VIII, яка визначає обов'язок винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2018 року зобов'язано боржника - СБУ добровільно виконати рішення суду в частині зобов'язання нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

У зазначений строк боржником рішення суду не виконано.

За правилами частини першої статті 63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що після закінчення строку для добровільного виконання боржником рішення суду, державним виконавцем не вчинялися жодні дії щодо перевірки виконання рішення, чим порушено вимоги частини першої статті 63 Закону України №1404-VIII.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Руденко В.В. винесено постанову про накладення штрафу від 17.08.2018 року, відповідно до якої на боржника - СБУ накладено штраф у розмірі 5100 грн. 00 коп. (а.с. 80).

Проте, така постанова винесена державним виконавцем лише 17.08.2018 року, що свідчить про протиправну бездіяльність з його боку щодо винесення такої постанови у строки, встановлені частиною другою статті 63 Закону України №1404-VIII.

Частиною третьою статті 63 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не здійснено жодних дій щодо повторної перевірки виконання боржником рішення суду у строки, визначені вказаною вище статтею, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За правилами частини четвертої статті 19 Закону України №1404-VIII сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем Руденко В.В. надіслана на адресу боржника вимога №56197898/25 про зобов'язання боржника протягом 3 робочих днів з моменту отримання такої вимоги повідомити виконавчий орган про виконання рішення суду (а.с. 71).

Проте, така перша вимога сформована державним виконавцем лише 25.06.2018 року, тобто задовго після закінчення строку для добровільного виконання боржником рішення суду. Тобто, державним виконавцем порушено строки перевірки виконання боржником рішення суду.

Жодних інших дій з боку державного виконавця щодо контролю та перевірки виконання боржником рішення суду вчинено не було, що визначається як протиправна бездіяльність такої особи.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки (частина друга статті 18 Закону України №1404-VIII).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Руденко В.В. при здійсненні виконавчого провадження №56197898 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З приводу визнання протиправною бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. під час здійснення контролю за рішеннями та діями головного державного виконавця Руденко В.В. під час здійснення виконавчого провадження №56197898, апеляційний суд зазначає наступне.

Позивач звертався до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. із заявою від 25.06.2018 року (а.с. 83) щодо неналежного виконання обов'язків державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Руденко В.В. щодо здійснення виконавчого провадження №56197898, та просив вжити необхідних заходів щодо усунення порушень з боку державного виконавця в частині обов'язку у строки та в порядку, визначені законом, вчиняти дії, необхідні для повного та своєчасного виконання рішення суду.

Відповідь на заяву позивач отримав лише 30.08.2018 року (а.с. 89), в якій зазначалося про розгляд його заяви; винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2018 року; 25.06.2018 року державним виконавцем скеровано на адресу боржника вимогу; 11.07.2018 року від боржника надійшла заява про зупинення вчинення виконавчих дій у зв'язку зі зверненням до суду із заявою про надання відстрочки виконання судового рішення, яку залишено без задоволення; 17.08.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. 00 коп.; додатково повідомлено про право позивача ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 (надалі - Закон України №1403-VIII), систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Статтею 7 Закону України №1403-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України (стаття 12 Закону України №1403-VIII).

Пунктом 3 розділу I «Загальні положення» Наказу Міністерства юстиції України «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» №2832/5 від 29.09.2016 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1302/29432) (далі іменується - Наказ №2832/5) визначено, що органами державної виконавчої служби є, зокрема, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень.

Тобто, відділ примусового виконання рішень є структурою Департаменту ДВС МЮ України.

Департамент ДВС МЮ України, зокрема, здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями. Тобто, керівник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. є посадовою особою, яка має повноваження щодо, зокрема, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів вжиття начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. заходів контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження щодо усунення порушень з боку державного виконавця Руденко В.В., що свідчить про протиправну бездіяльність з боку начальника відділу.

Відповідно до пунктів четвертого, одинадцятого частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Судом цілком обґрунтовано встановлено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо здійснення виконавчого провадження №56197898, що полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобов'язання відповідача здійснити виконавче провадження №56197898 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування апеляційної скарги Департамент ДВС МЮ України покликається лише на те, що саме було зроблено відповідачем без покликання на норми законодавства в підтвердження своєї позиції та не спростовуючи висновків суду першої інстанції. Відтак, апеляційний суд вважає таку апеляційну скаргу не мотивованою.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі № 1740/2300/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст судового рішення виготовлено 21.02.2019 року.