Справа № 120/597/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

21 лютого 2019 р. Справа № 120/597/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук Максим Петрович розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1

до: Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради, Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про: визнання протиправним та скасування будівельного паспорту та права на початок виконання будівельних робіт, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради, Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування будівельного паспорту та права на початок виконання будівельних робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати будівельний паспорт забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, виданий Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради від 19.09.2018 № 275 третій особі ОСОБА_2 (об'єкт будівництва: "реконструкція частини житлового будинку садибного типу прибудовою на приватизованій земельній ділянці"), визнати протиправним та скасувати право на початок виконання будівельних робіт за вказаною адресою, набуте на підставі поданого замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25.09.2018 №ВН 11.

При цьому обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є третя особа ОСОБА_2

З метою приватизації земельної ділянки АДРЕСА_1 на замовлення попереднього власника виготовлено кадастрову документацію, при розробленні якої було враховано прокладені до будинку позивача інженерні мережі (водогін та газопровід) та визначено площу в зоні обмеження водопроводу. Вказані обмеження є безстрокові та внесені до Державного земельного кадастру.

Третьою особою ОСОБА_2, який на даний час є власником за адресою: АДРЕСА_1, всупереч встановленим обмеженням визначеним в договорі купівлі-продажу, кадастровій документації, а також всупереч вимогам чинного законодавства здійснюється будівництво добудови до житлового будинку поруч із водогоном в зоні обмежень.

Вважаючи вказане будівництво самовільним, позивач звернулась зі скаргами до Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради, Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, КП "Вінницяоблводоканал", однак отримала від відповідачів рішення про те, що вказане будівництво розпочате відповідно до будівельного паспорта № 275 від 19.09.2018, виданого Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради та зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25.09.2018 №ВН 11.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідачів, позивач звернулась до суду.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. Тобто, в даному випадку існує загроза заподіянню шкоди приватним правам та інтересам позивача щодо користування земельною ділянкою та власним домоволодінням, внаслідок неправомірних дій третьої особи щодо здійснення будівництва на суміжній земельній ділянці на підставі рішень відповідачів.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до положень ст. 152 Земельного кодексу України власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Варто відзначити, що Верховний Суд України в судових рішеннях від 11.11.2014 р. у справі №21-493а14 та від 09.12.2014 р. у справі №21-308а14, із посиланням на положення ст. 2, 5 Земельного кодексу України зазначив, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759апп18) зазначила, що визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Суд наголошує, що спірні правовідносини виникли не між позивачем та відповідачами, а між позивачем та третьою особою. В даному випадку позивач фактично просить усунути порушення його прав на земельну ділянку та встановлені на ній обмеження для будівництва, у зв'язку із проведеними комунікаціями. Тому, оцінка будівельному паспорту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, виданому Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради від 19.09.2018 № 275 третій особі ОСОБА_2, а також повідомленню про початок виконання будівельних робіт від 25.09.2018 №ВН 11, та праву ОСОБА_2 на здійснення вказаного будівництва повинна бути надана судом під час розгляду спору між позивачем та третьою особою щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Тобто, вказані відносини пов'язані із захистом приватноправового інтересу позивача щодо права користування земельною ділянкою, на якій розташоване її домоволодіння.

При цьому суд наголошує, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання у власність земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 21-3412а16.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного права позивача як власника земельної ділянки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 170, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради, Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування будівельного паспорту та права на початок виконання будівельних робіт.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Альчук Максим Петрович