Справа № 280/4779/18
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Справа № 280/4779/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (вул. Маяковського, буд. 165, с. Костянтинівка, Мелітопольський район, Запорізька область, 72364) до Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (вул. Незалежної України, буд. 72-а, м. Запоріжжя, 69035) про визнання незаконним та протиправним припису,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (далі позивач або Костянтинівська сільської ради) до Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (далі відповідач або Держекоінспекція), в якій позивач просить суд: визнати незаконним та протиправним припис відповідача від 30.10.2018 №041/03.

Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у перевіряючих осіб посада, зазначена в направленні на перевірку, відрізнялась від посади зазначеної в службових посвідченнях і направленні була зазначена не повна назва (найменування) субєкта перевірки. Також вважає, що сфера діяльності Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи. Крім того зазначив, що наданий ОСОБА_1 перевірки не відповідає затвердженій формі уніфікованого акту. Окрім цього, посилається на те, що статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності до 31 грудня 2018 року. Отже, здійснення перевірок щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства підпадає під дію мораторію, відповідно до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Ухвалою від 15.11.2018 позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

26.11.2018 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 27.11.2018 було відкрите провадження у справі, призначене судове засідання на 27.12.2018 о 10:30 з викликом (повідомленням) учасників справи.

10 грудня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням органами місцевого самоврядування вимог природоохоронного законодавства в частині, що відноситься до її повноважень. Також зазначає, що дія Закону України «Про основні засади державного нагляду та контролю у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки позивач не є суб'єктом господарювання, проте при проведенні перевірки відповідач можливе застосувати окремі положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо порядку здійснення перевірки. Щодо обґрунтованості та наявності підстав для проведення перевірки, зазначає, що саме на етапі допуску до перевірки перевіряємий субєкт може поставати питання про необґрунтованість її призначення та проведення. Допуск до перевірки передбачає, що особа погоджується на її проведення. Посилається на те, що в позові не зазначено жодної підстави протиправності припису та зазначених в ньому вимог, все обґрунтування позивача стосується лише формальних обставин повязаних з призначенням та проведенням перевірки. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

18 грудня 2018 року від позивача надійшли заперечення на відзив (вх.№41565), в яких повторно зазначено, що сфера діяльності Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи. А також те, що здійснення перевірок щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства підпадає під дію мораторію, відповідно до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Просить суд визнати протиправним припис відповідача від 30.10.2018 №041/03 та стягнути судові витрати.

Протокольною ухвалою суду від 27.12.2018 судове засідання відкладено до 11.01.2019.

27.12.2018 та 11.01.2019 від позивача надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представника в порядку письмового провадження. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

11 січня 2019 року від відповідача надійшла заява (вх.№1291), в якій з посиланням на практику Верховного Суду зазначено, що субєкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду у суді має бути лише суть виявлених порушень. У разі невиконання субєктом господарювання цього права, не можна визнавати такі порушення безумовною підставою для скасування рішення органу державного нагляду (контролю) прийнятого за наслідками проведених заходів. В звязку з викладеним вважає оскаржуваний припис законним та обґрунтованим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, 11.01.2019 від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№1300) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, проти задоволення позовних вимог заперечує.

З урахуванням вимог ст.ст. 194, 205, 229 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період часу з 22.10.2018 по 29.10.2018 на підставі наказу від 22.10.2018 №458 та направлення на перевірку від 22.10.2018 №386 (а.с. 30) була проведена планова перевірка позивача. За результатами перевірки складено ОСОБА_1 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (охорона земельних та водних ресурсів, атмосферного повітря, поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, додержання режиму території та обєктів природно-заповідного фонду) (далі -ОСОБА_1 перевірки) (а.с. 36-43). ОСОБА_1 перевірки отриманий позивачем 29.10.2018 та зареєстрований за вх.№893.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки, винесено припис від 30.10.2018 №041/03, який отримано позивачем 02.11.2018 за вх.№908 (а.с. 31-35).

Вважаючи, що відповідач не мав права проводити зазначену перевірку позивач звернувся до суду з вимогами щодо визнання протиправним та скасування припису від 30.10.2018 №041/03.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.16 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Частинами 1 та 3 ст. 8 Господарського кодексу України встановлено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання.

Господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з абз. 2 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища

Відповідно до п. 1, 2, 5, 7 «Порядку контролю за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконавчої влади» затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 1999 р. №339 контроль за здійсненням органами місцевого самоврядування делегованих повноважень органів виконавчої влади (далі - контроль) покладається на відповідні місцеві держадміністрації та Раду міністрів Автономної Республіки Крим, а у випадках, передбачених законодавством, - на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи (далі - органи, що здійснюють контроль).

Контроль здійснюється шляхом аналізу актів органів місцевого самоврядування, надання органами місцевого самоврядування інформації про виконання делегованих повноважень органів виконавчої влади, проведення перевірок діяльності виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим та відповідні місцеві держадміністрації розробляють та затверджують щорічні плани здійснення контролю.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи здійснюють контроль відповідно до повноважень та у порядку, визначеному законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України (далі Положення №275).

Відповідно до п.1 Положення №275 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з п.7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», пункту 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, та постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2011 року № 995 «Про утворення територіальних органів Державної екологічної інспекції», Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 №312, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2017 р. за № 1080/30948 затверджено «Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» (далі Положення №312).

Пунктом 1 розділу 1 Положення №312 встановлено, що Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України (далі - Держекоінспекція) та їй підпорядковується.

Згідно з п.2 розділу 2 Положення №312 до функцій територіальних органів Державної екологічної інспекції України відноситься здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку; про охорону земель, надр; про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про раціональне використання, відтворення і охорону обєктів тваринного світу; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення обєктів рослинного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; з питань дотримання положень Конвенції про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення (CITES); під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження обєктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про охорону і використання територій та обєктів природно-заповідного фонду; з питань поводження з відходами; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх для утилізації; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами, баластними та лляльними водами; щодо дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки стосовно біологічних обєктів природного середовища під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Отже, з урахуванням зазначеного вбачається, що на Держекоінспекцію поширюється сфера дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Проте, дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на спірні правовідносини оскільки позивай не є суб'єктом господарювання.

Виходячи зі змісту Положення №312 Держекоінспекція є повноважним органом на проведення перевірок органів місцевого самоврядування у сфері природоохоронного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.06.2018 по справі №815/3598/15.

Таким чином, оскільки позивач не є субєктом господарювання, зазначена перевірка не підпадає під дію мораторію встановленого Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Оцінюючи доводи позивача про те, що складений акт перевірки не відповідає вимогам, встановленим законом, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю) встановлюються виключно законами.

У частині п'ятнадцятій статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Відповідно до абзацу 8 частини другої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п'яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) територіальні органи Держекоінспекції керуються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, вимоги до форми акту встановлені в Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 перевірки не відповідає уніфікованій формі акту, яка затверджена Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 09.08.2017 № 303, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 жовтня 2017 р. за № 1289/31157 «Про затвердження Уніфікованої форми акта, що складається за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів» суд вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

По-перше, зазначений документ стосується перевірки субєкта господарювання, а позивач не є субєктом господарювання. По-друге, позивачем не зазначено в чому саме є суттєві відмінності ОСОБА_1 перевірки від уніфікованої форми акту. По-третє, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Позивачем не заявлені вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо складання ОСОБА_1 перевірки чи/або визнання протиправним та скасування самого ОСОБА_1 перевірки. По-четверте, наявність (можлива наявність) недоліків у формі ОСОБА_1 перевірки не є безумовною підставою для скасування рішення органу державного нагляду (контролю), прийнятого на підставі висновків ОСОБА_1 перевірки.

Крім того суд зазначає, що суб'єкт перевірки має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу.

Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, у подальшому предметом розгляду у суді має бути лише суть виявлених порушень. У разі невикористання суб'єктом перевірки цього права не можна визнати такі порушення безумовною підставою для скасування рішення органу державного нагляду (контролю), прийнятого за наслідками проведених заходів.

Процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №2а/2570/6273/2011 та інших.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про необхідність відступити від позиції Верховного Суду з даного питання.

Більш того, позивачем взагалі не надано доказів щодо протиправності припису відповідача від 30.10.2018 №041/03. Все обґрунтування позовних вимог стосується лише: права відповідача на проведення перевірки; поширення сфери дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на проведення перевірок відповідачем та вимог до форми ОСОБА_1 перевірки. Жодних інших обґрунтувань протиправності оспорюваного припису позивачем не наведено.

З огляду на вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

В звязку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, відповідно до вимог ст.139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області (вул. Маяковського, буд. 165, с. Костянтинівка, Мелітопольський район, Запорізька область, 72364) до Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (вул. Незалежної України, буд. 72-а, м. Запоріжжя, 69035) про визнання незаконним та протиправним припису відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль