Справа № 822/1283/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року

м. Київ

справа №822/1283/17

адміністративне провадження №К/9901/45671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 822/1283/17

за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастр) про визнання протиправними дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Лабань Г.В. та

ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Граб Л.С., суддів Гонтарука В.М., Білої Л.М. -

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2017 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо передачі земельної ділянки площею 2,00 га, що розташована за межами населених пунктів Ріпківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (НОМЕР_1) третім особам у власність.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач неправомірно передав у власність третім особам земельну ділянку, на яку раніше надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 18 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою від 06 вересня 2017 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що після прийняття відповідачем, зокрема наказу про надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 не вчинилось будь-яких дій щодо розробки проекту землеустрою, проте такі дії були вчинені ОСОБА_3, якому раніше надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. При цьому наказом від 08 липня 2016 року №22-17224-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та надано у власність останньому спірну земельну ділянку, відповідно до його заяви щодо затвердження проекту землеустрою.

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що підставою для видачі ОСОБА_3 наказу про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки щодо якої виник спір, стала заява ОСОБА_3 від 22 січня 2016 року, проте він не міг подавати її, оскільки в цей час проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції. Окрім цього, скаржник зазначає, що викопіровка з публічної кадастрової карти України про намір отримати вільну земельну ділянку ОСОБА_3 має кадастровий номер НОМЕР_2, а не земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди встановили, що 30 березня 2016 року позивач звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,2 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ріпківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Наказом ГУ Держгеокадастру від 11 травня 2016 року № 22-11339-СГ надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; місце розташування об'єкту землеустрою: за межами населених пунктів Ріпківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (НОМЕР_1), орієнтовний розмір земельної ділянки 1, 2000 га; із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03).

Наказом ГУ Держгеокадастру від 02 липня 2016 року № 22-16472-СГ внесені зміни до Наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11 травня 2016 року № 22-11339-СГ, абзац 3 пункту 1 викладено в такій редакції: «орієнтовний розмір земельної ділянки - 2, 0000 га.»

Листом від 01 серпня 2016 року позивача повідомлено про можливість повторно звернутись із заявою для отримання земельної ділянки.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру від 18 серпня 2016 року № 18839/0/15-16/0,1-1-1ГЛ гр. ОСОБА_2 вказано, що земельна ділянка з приводу якої останній звертався знаходиться в приватній власності третіх осіб, а саме - учасника АТО ОСОБА_3 (свідоцтво про право власності від 05 серпня 2016 року).

Також суди встановили, що 22 січня 2016 року до ГУ Держгеокадастру звернувся ОСОБА_3 (учасник АТО) із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ріпківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Наказом від 26 лютого 2016 року №22-4104-СГ надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; місце розташування об'єкту землеустрою: за межами населених пунктів Ріпківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (НОМЕР_1), орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0 га; із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03).

Згідно наказу від 08 липня 2016 року №22-17224-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_3) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ріпківської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 КАС України (у зазначеній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України (у зазначеній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо незгоди позивача з наказом ГУ Держгеокадастру щодо передачі земельної ділянки третій особі у власність.

Колегія суддів зазначає, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 та частини першої статті 354 КАС України ухвалені у цій справі в порядку адміністративного судочинства судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись статтями 343, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року у справі № 822/1283/17 скасувати.

Провадження у справі № 822/1283/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправними дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

О.П. Стародуб ,

Судді Верховного Суду