Справа № 2340/2930/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2930/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №561 о/с від 13.06.2018; поновити позивача на посаді інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції з 13.06.2018 та стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також просив стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати (грошового забезпечення) при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 13.06.2018 по 26.07.2018 в сумі 11 419 грн. 51 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.08.2017 № 303 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за ч. 1 ст. 77 цього Закону (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту ОВС України).

Вважаючи наказ, яким позивача звільнено зі служби в поліції протиправним та такими, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі № 823/1440/17 від 15.12.2017 визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 17.08.2017 № 303 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача зі служби в поліції та поновлено позивача на посаді з 18.08.2017.

На виконання рішення суду ДПП було видано наказ від 03.01.2018 № 3 о/с, яким скасовано пункт наказу ДПП від 17.08.2017 № 303 о/с про звільнення позивача з 17.08.2017 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та поновлено на посаді інспектора роти № 3 батальйону УПП в Черкаській області ДПП.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі № 823/1440/17 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 скасовано та відмовлено позивачу у задоволені позову.

У зв'язку із прийняттям вищезазначеного рішення судом апеляційної інстанції, відповідачем було видано наказ від 13.06.2018 № 561 о/с, яким скасовано пункт наказу від 03.01.2018 № 3 о/с в частині поновлення позивача на посаді.

Отже, є чинною редакція наказу ДПП від 17.08.2017 № 303 о/с відповідно якої позивач звільнений зі служби з 17.08.2017 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Позивач звернувся до суду з даним позовом, так як вважає незаконним наказ ДПП від 13.06.2018 № 561 о/с, оскільки у ньому не зазначено підстав звільнення та його прийнято під час тимчасової непрацездатності позивача, що підтверджується довідкою № 40 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців внутрішніх військ МВС, що видана позивачу 13.06.2018.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - в редакції, на час виникнення спірних правовідносин).

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Як визначено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (ч.1), підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

На час прийняття оскаржуваних наказів Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного наказу сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень врегульовано Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут).

Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. (Частина 1 статті 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Частина 1 статті 7 Дисциплінарного статуту: службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Частиною 1 статті 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

У відповідності до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Вирішення питання щодо виду застосованого дисциплінарного стягнення є переважним правом керівника, який наділений правом накладання дисциплінарних стягнень.

Як вірно вказано судом першої інстанції, спірні правовідносини у даній справі виникли не у зв'язку з накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з порушенням останнім службової дисципліни, а чи діяв відповідач на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України під час прийняття наказу №561 о/с від 13.06.2018, яким скасовано пункт наказу від 03.01.2018 № 3 о/с в частині поновлення позивача на займаній посаді.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Таким чином за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Дисциплінарного статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Саме обов'язковість судового рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі № 823/1440/17 стала підставою для прийняття Департаментом патрульної поліції Національної поліції України оскаржуваного наказу від 13.06.2018 № 561 о/с, яким скасовано пункт наказу від 03.01.2018 № 3 о/с в частині поновлення позивача на посаді.

Оскаржуваним наказом не відбувалося звільнення позивача зі служби, а лише скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.01.2018 № 3 о/с (виданий на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 у справі № № 823/1440/17), яким скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.08.2017 № 303 о/с про звільнення позивача з 17.08.2017 зі служби в поліції.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що не обґрунтованими є твердження позивача про незаконність оскаржуваного наказу від 13.06.2018 № 561 о/с з підстав того, що його було видано під час тимчасової непрацездатності позивача, оскільки на підставі оскаржуваного наказу не здійснювалось звільнення позивача зі служби в розумінні норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Наразі, чинною є редакція наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17.08.2017 № 303 о/с відповідно якої позивач звільнений зі служби в поліції з 17.08.2017.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 22.02.2019