Справа № 1240/2448/18
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року справа №1240/2448/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року (повний текст складено 23 жовтня 2018 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2448/18 (суддя І інстанції - Шембелян В.С.) за позовом Головного управління ДФС у Луганській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в сумі 26956,97 грн,-

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2018 року Головне управління ДФС у Луганській області (далі - Позивач, ГУ ДФС у Луганській області) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати з фізичних осіб в сумі 26956,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на 23.07.2018 року ФОП ОСОБА_2 не сплачено до бюджету узгоджених сум податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб (код платежу 18010900) на загальну суму 26956,97 грн (24214,00 грн - основного платежу та 2742,97 грн - пені). Податковий борг (недоїмка) платника податків з орендної плати за землю на суму 24214,00 грн виник за період з 30.09.2017 по 30.06.2018 у зв'язку з несплатою ФОП ОСОБА_2 узгоджених податкових зобов'язань, визначених у звітних податкових деклараціях з плати за землю. У зв'язку з несвоєчасною сплатою податкового боргу ФОП ОСОБА_2 контролюючим органом на підставі ст.129 ПК України, враховуючи відомості з Автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок", було нараховано пеню на загальну суму - 2742,97 грн за період з 18.10.2017 по 25.06.2018 року.

У відповідності до п. 59.1 ст. 59 ПКУ Головним управлінням ДФС у Луганській області платнику податків ФОП ОСОБА_2 було направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням податкову вимогу форми "Ф" від 19.04.2018 № 7273-17, вимога отримана платником особисто 30.04.2018 року. Станом на даний час вищезазначена податкова вимога не погашена, податковий борг ФОП ОСОБА_2 не сплачений та продовжує збільшуватись.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 1240/2448/18 у задоволенні позову - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що ФОП ОСОБА_2, є платником орендної плати за землю та зобов'язаний сплачувати самостійно визначені податкові зобов'язання з орендної плати за землю, визначені у податкових деклараціях з плати за землю, у встановлений законодавством строк.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою - підприємцем 01.07.2008 за № 0006310, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців (а.с.98).

10.07.2008 відповідача взято на податковий облік в ДПІ у м.Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області (а.с.7-8).

Сторонами визнається та обставина, що з 10.07.2008 до часу розгляду цієї справи в суді ФОП ОСОБА_2 постійно перебував на податковому обліку в ДПІ у м.Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області.

27.03.2009 між Сєвєродонецькою міською радою Луганської області як орендодавцем - власником землі та ОСОБА_2, як орендарем укладено договір оренди землі № 24, згідно якого орендодавець на підставі рішення № 2966 від 19.02.2009 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під відкриту автостоянку легкового автотранспорту на 160 машино-місць з шиномонтажною майстернею), яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 20, квартал 23-в (а.с.43-44).

Отже, судом встановлено, що орендована платником ОСОБА_2 земельна ділянка має комунальну форму власності, розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул.Новікова, 20, квартал 23-в, тобто, на території, на якій, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р здійснювалася антитерористична операція, а також враховуючи її цільове призначення - під відкриту автостоянку легкового автотранспорту на 160 машино-місць з шиномонтажною майстернею, тобто, використовується для господарської діяльності позивача.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4237 га (пункт 2 договору).

Згідно з пунктом 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 427174,34 гривень.

Відповідно до пункту 8 договору його укладено на 25 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 14951,10 грн на рік, що складає 3,50% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 9 договору).

09.04.2009 сторонами договору підписано акт приймання земельної ділянки в натурі (а.с.45).

22.06.2011 між сторонами укладена додаткова угода до договору оренди землі від 27.03.2009 № 24. У відповідності з цією угодою пункти 5, 9 та 11 Договору було змінено, внаслідок чого: нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 168 200,01 грн. (п. 5); орендна плата вноситься в розмірі: з 01.07.2011 року по 31.12.2011 року - 65 046,00 грн. на рік або 5 420,50 грн. на місяць, що складає 3 % від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року - 75 887,00 грн. на рік або 6 323,92 грн. на місяць, що складає 3.5 % від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 86 728,00 грн. на рік або 7 227,33 грн. на місяць, що складає 4 % від нормативної грошової оцінки ; з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року - 97 569,00 грн. на рік або 8 130,75 грн. на місяць, що складає 4,5 % від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 року - 135 404,09 на рік (108 410,00 х 1,249 = 38053,64 грн. з урахуванням індексації) або 9 034,17 грн. на місяць (11 283,68 грн. з урахуванням індексації), що складає 5 % від нормативної грошової оцінки (п. 9,11) (а.с.47).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.08.2015 та Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 по справі № 913/419/15 позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 були задоволені та додаткова угода була визнана недійсною (а.с.49-55).

Станом на 31.12.2014 згідно з аком звірки № 372-07 від 18.12.2017 за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 81985,05 грн. (а.с.73).

Згідно з актом звірки № 833-07 від 18.12.2017, з урахуванням поданих відповідачем в 2015 році уточнюючих декларацій за 2013, 2014, 2015 роки зобов'язання з орендної плати були самостійно зменшені платником на загальну суму 125423,50 грн. У зв'язку з чим станом на 01.01.2016 він мав переплату відповідно до акту звірки №6421-07 від 18.12.2017 (а.с.58-61, 71-72, 152-164).

Таким чином факт зменшення податкового зобов'язання платника за період 2013-2015 року у зв'язку із скасуванням за судовим рішенням додаткової угоди до договору оренди землі шляхом подання уточнюючих декларацій визнається сторонами та знайшов своє відображення в інтегрованій картці за 2015 рік (а.с.130-142).

ФОП ОСОБА_2 подав до ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області звітні податкові декларації з плати за землю, в яких самостійно визначив податкові зобов'язання з орендної плати за землю, а саме:

- звітна податкова декларація з плати за землю від 18.02.2016 № за 2016 рік, згідно якої річна плата за землю складає 28338,56 грн (а.с.30-31);

- звітна податкова декларація з плати за землю від 18.02.2017 № за 2017 рік, згідно якої річна плата за землю складає 30038,87 грн (а.с.28-29);

- звітна податкова декларація з плати за землю від 16.02.2018 № за 2018 рік, згідно якої річна плата за землю складає 30038,87 грн (а.с.26-27).

Таким чином, за відомостями декларацій ФОП ОСОБА_2 з 01 січня 2016 - до 01.07.2018 мав сплатити оренду плату за землю в загальній сумі 73396,87 грн (28338,56 грн + 30038,87 грн + 30038,87 грн:12х6).

За відомостями інтегрованої картки платника 2015-2018 років підтверджується факт сплати ним податкових зобов'язань з орендної плати за землю проплатами, що мали місце в 2017 році - 24522,68 грн та в 2018 році - 21039,72, а всього: 45562,40 грн.

Факт оплати цієї суми підтверджено також платіжними документами (а.с.74-79).

Як свідчать податкові декларації платника та відомості з його інтегрованої картки, на час розгляду справи в суді він не подавав уточнюючі декларації з нульовими показниками за квітень 2014 - червень 2016 - період звільнення його від сплати орендної плати за землю на підставі Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 №1669, на що посилається у відзиві та письмових поясненнях платник.

Тому, як зазначає в письмових поясненнях податковий орган сплачені платником суми коштів зараховувалися відповідно до норм п.87.9 ст.87 ПК України в погашення заборгованості попередніх податкових періодів, тобто за 2016 та 2017 відповідно.

У зв'язку з несвоєчасною сплатою податкового боргу ФОП ОСОБА_2 контролюючим органом на підставі ст.129 ПК України, враховуючи відомості з Автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок", було нараховано пеню на загальну суму - 2742,97 грн за період з 18.10.2017 по 25.06.2018 року (а.с.13).

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПКУ Головним управлінням ДФС у Луганській області платнику податків ФОП ОСОБА_2 було направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням податкову вимогу форми "Ф" від 19.04.2018 № 7273-17 на суму 29158,18 грн (25996,18 грн основних платежів та 3161,34 пені), вимога отримана платником особисто 30.04.2018 року (а.с.9).

За відомостями інтегрованої картки за 2016-2018 роки податкова заборгованість з орендної плати за землю на суму 24214,00 грн виникла за період з 30.09.2017 по 30.06.2018 року у зв'язку з несплатою ФОП ОСОБА_2 узгоджених податкових зобов'язань, визначених у звітних податкових деклараціях з плати за землю.

Отже, спірними питаннями цієї справи є правомірність нарахування податковим органом зобов'язань позивачу в період квітень 2014 - травень 2016 без урахування вимог Закону України №1669 та наявність підстав для стягнення суми податкового боргу.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції зазначив наступне.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України).

Порядок обчислення орендної плати, строк та порядок сплати плати за землю не є спірним в межах розгляду даної справи. Проблемним питанням цієї справи є наявність/відсутність підстав для звільнення суб'єкта господарювання від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності у спірний період, якщо він здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній до 8 червня 2016 року) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За змістом статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" та "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких внесено м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) (пункт 13).

Суд погоджується, що, оскільки Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Поруч з цим, згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак положення цього Закону підлягають застосуванню у межах спірних відносин виходячи із положень податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України та пункту 56.21 статті 56 цього кодексу.

Окрім того слід відзначити, що статтею 6 Закону №1669, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин. Дійсно сертифікат Торгово-промислової палати України є доказом, що підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від учасника подій. Проте у даній справі дані обставини не підлягають підтвердженню таким сертифікатом, в силу вимог статті 6 Закону № 1669-VII та Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого внесено м. Сєвєродонецьк.

Відтак, згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Надаючи таку оцінку спірним правовідносинам, суд керується практикою Верховного Суду, що викладена в постанові від 26.06.2018 в справі №812/981/16 (адміністративне провадження №К/9901/39537/18).

Отже, за встановлених судом обставин здійснення відповідачем господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 був звільнений від сплати орендної плати за земельну ділянку згідно договору оренди землі № 24 від 27.03.2009 з 01.05.2014 до 01.06.2016 (у відповідності зі ст. 6 Закону "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669 від 2 вересня 2014 року (в редакції, чинній до 08.06.2016).

Відповідно до вказаного договору, укладеного ОСОБА_2 та Сєвєродонецькою міською радою (далі - Договір) розмір орендної плати (з урахуванням індексації) складав: у 2014 році - 15833,22 грн (15833,22 х 1,0) на рік (1319,44 грн на місяць); - у 2015 році - 19775,70 грн (15833,22 х 1,249 на рік (1647.98 грн на місяць); - у 2016 році - 28338,56 грн (19775,70 х 1,249) на рік (2361,55 грн на місяць).

Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду від 26 червня 2018 року по справі №812/981/16 звільнення від сплати орендної плати згідно закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII передбачає відсутність обов'язку сплати податкового зобов'язання. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставне нарахування податковим органом податкового зобов'язання ФОП ОСОБА_2 з орендної плати за вказану земельну ділянку за 8 місяців 2014 року (1319,44х 8) в сумі 10555,52 грн, повністю за 2015 рік в сумі 19775,70 грн та за 5 місяців 2016 року (2361,55х5) в сумі 11807,75 грн. - тобто на загальну суму 42138,97 грн.

Відповідно, з урахуванням вищевикладеного, оскільки за відомостями інтегрованої картки (а.с.17) платнику ФОП ОСОБА_2 станом на 31.03.2018 визначено борг з орендної плати за землю за попередні періоди в сумі 29158,18 грн, а як встановлено судом, він не повинен був сплачувати платежі за 2014 - 2016 рік на суму 42138,97 грн, то станом на дату прийняття податкової вимоги від 19.04.2018 за відповідачем мала обліковуватися переплата з орендної плати за землю в розмірі 12980,79 грн (42138,97 грн - 29158,18 грн).

Тому і нарахування пені за період з 18.10.2017 по 25.06.2018 в сумі 2742,97 за несвоєчасну сплату зобов'язань з орендної плати за землю відповідачу за наявності такої переплати є безпідставним.

Таким чином, відсутність обов'язку сплати податкового зобов'язання виключає можливість утворення податкового боргу та, як наслідок цього, формування контролюючим органом податкових вимог, що також зазначено в Постанові Верховного суду України від 26 червня 2018 року по справі №812/981/16.

Оцінивши податкову вимогу від 19.04.2018 року №7273-17 з цієї точки зору, суд вважає її недостовірним доказом відповідно до вимог ст.75 КАС України, оскільки судом встановлено відсутність податкового боргу у відповідача на час прийняття такої вимоги. Отже такий документ не може бути врахований судом як підстава для стягнення цього боргу в судовому порядку відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59, п.95.2, 95.3 ст.95 ПК України.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог податкового органу відмовлено в повному обсязі.

Вищезезначений висновоку узгоджується з правовою позиціею викладеною Верховним судом у постановах від 26 чернвя 2018 року по справі №812/981/16, 30 листопада 20128 по справі № 805/3518/15-а.

Також, Верховним Судом зазначено, що огляду на положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» суб'єкти господарювання звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на період проведення антитерористичної операції в силу прямої дії Закону. Таким чином, відсутність обов'язку сплати податкового зобов'язання виключає можливість утворення податкового боргу та відповідно формування контролюючим органом податкових вимог і стягнення ним самостійно визначених грошових зобов'язань.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 1240/2448/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 1240/2448/18- залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов