Справа № 520/9161/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/9161/17

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника апелянта -Хлистуна Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

04.08.2017 року ОСОБА_2 ( надалі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської міської ради ( надалі - Відповідач) про скасування постанови № 325/17 від 28.07.2017 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн., винесену начальником інспекційного відділу №1 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименком Русланом Костянтиновичем.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, так як, згідно з чинним законодавством, будівництво господарських будівель та споруд не вимагає видачі дозвільних документів. Крім того, зазначила, що УДАБІ Одеської міської ради порушено, встановлені КУпАП строки для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому, у зв'язку з закінченням законодавчо встановлених термінів, накладення адміністративного стягнення є протиправним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року - позов задоволено.

Скасовано постанову № 325/17 від 28.07.2017 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником інспекційного відділу №1 Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименком Русланом Костянтиновичем про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-42 КУпАП - закрито.

В апеляційній скарзі, Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 03.07.2017р.- скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Управлінням встановлено факт виконання позивачем будівельних робіт за вищевказаною адресою без реєстрації Управлінням документів, які дають право виконувати такі роботи. Постанова №325/17 від 28.07.2017 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП (невиконання вимог припису) винесена на підставі та за результатом всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, тому постанова є законною та обгрунтованою. Крім того, зазначив, що позивачем здійснено триваюче правопорушення, яке характеризується тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач послався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

31.08.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області проводилась перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1, в результаті чого були складені акт перевірки від 31.08.2016 року, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 7 ст. 96 КУпАП (в редакції від 27.07.2016 року) від 31.08.2016 року та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 31.08.2016 року та терміном усунення виявлених порушень до 30.09.2016 року.

Під час виїзду 31.08.2016 року на місце, за адресою: АДРЕСА_1, було зафіксовано виконання будівельних робіт з будівництва окремо розташованого двоповерхового будинку замість нежитлової будівлі сараю під літ. «Б», душу літ. «Ж» та вбиральні під літ. «В» відповідно до технічного паспорту від 02.12.2011 року.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку №43, загальною площею 89,06 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В Єдиному реєстрі дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні відомості щодо одержання позивачем права на виконання підготовчих або будівельних робіт за зазначеною адресою.

За результатами перевірки, яка була здійсненна Управлінням 14.07.2017 року було складено акт № 000659, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Акт).

В зазначеному Акті зафіксовано, що порушення вимог містобудівного законодавства не усунуті, а саме: розроблену та затверджену належним чином проектну документацію, експертизу проектної документації, дозвільні документи на проведення будівельних робіт та введення об'єкту в експлуатацію на момент перевірки не пред'явлено; самочинно реконструйований об'єкт не приведено до попереднього стану, а сааме: відповідно до технічного паспорту від 02.12.2011 року.

Контролюючим органом відносно ОСОБА_2 складено протокол від 14.07.2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП (за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю) - за невиконання позивачем вимог припису, який було складено 31.08.2016 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

За невиконання вищевказаного припису, винесена Постанова №325/17 від 28.07.2017 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.І ст. 188-42 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної постанови, відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.11 №3038-VІ (далі - Закон №3038-VІ).

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону №3038-VІ державний архітектурно-будівельний контроль сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до ст. 41 Закону №3038-VI Кабінет Міністрів України своєю постановою від 23 травня 2011 року №553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 1 Порядку № 553 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами (далі - інспекції).

Пунктом 2 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється шляхом проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (п. 5 Порядку № 553).

Відповідно до п. 7 Порядку № 553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Однією із підстав проведення позапланової перевірки є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Пункт 11 Порядку № 553 зокрема передбачає, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право: складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктами 21, 22 Порядку № 553 зазначено, якщо суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, не погоджується з актом перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід'ємною частиною такого акта. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, підписати акт перевірки та припису, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю робить у акті відповідний запис. У разі відмови суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, від отримання акта та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням.

Постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб'єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб'єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі. Два примірники залишаються в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який наклав штраф.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 26 Закону № 3038-VI (в редакції від 04.08.2016 року), забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт;

прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ст. 29 Закону № 3038-VI (в редакції від 04.08.2016 року), основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Згідно ст. 9 та 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції від 04.08.2016 року), будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та дотриманням обов'язків замовників та підрядників.

Відповідно до п. 3.2 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації»: будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об'єктів будівництва.

Відповідно до статей 36, 39 Закону № 3038-VI (в редакції від 04.08.2016 року), Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (в редакції від 07.11.2015 року), та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (в редакції від 07.11.2015 року), встановлено декларативний принцип на отримання права на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності. При цьому, замовник відповідно до Закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 3038-VI (в редакції від 04.08.2016 року), право на виконання будівельних робіт на об'єктах, що належать до І-Ш категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику ( уразі, якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 36 Закону № 3038-VI (в редакції від 04.08.2016 року), виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється.

Згідно із ч. 1 та ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Слід зазначити, що відповідно до п. 6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 406 від 07.06.2017р. (далі-Перелік), зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо Індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, двоповерхова будівля, яка була зведена Позивачем, не відноситься до вищевказаного переліку оскільки це капітальна споруда, яка побудована з піно - бетонних блоків та має фундамент (підтверджується фотофіксацією) (а.с.79-80).

Даній факт також підтверджується також висновком ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №26-01.18/035 від 12 лютого 2018 року, відповідно до якого будівля господарчого блоку літ. « Н», яка знаходиться у фактичному користування ОСОБА_2, уявляє собою одноповерхову з мансардою будівлю прямокутної конфігурації. Фундаменти - стрічкові залізобетонні, стіни - зовнішні в муруванні з газобетон них блоків, внутрішні - з черепашнику.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що будівництво спірної будівлі за вищевказаною адресою є об'єктом самочинного будівництва.

Суд першої інстанції у своєму рішенні також посилається на висновок ТОВ «Центр судових інженерно-технічних експертиз та архітектури» №26-01.18/035 від 12 лютого 2018 року з якого вбачається, зазначаючи про те, що будівля господарського блоку літ «Н», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не може експлуатуватися у якості житлового будинку, та встановлена технічна можливість подальшої експлуатації будівлі за її цільовим призначенням - господарчий блок (без утримання в ній худоби та птиці).

Проте, вищевказаний висновок ніяким чином не звільняє Позивача від обов'язку отримання відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, оскільки Управлінням встановлено факт виконання будівельних робіт за вищевказаною адресою без реєстрації Управлінням документів, які дають право виконувати такі роботи.

Посилання позивача не те, що реконструйована будівля господарського блоку є не двоповерховою будівлею, а одноповерховою будівлею з мансардним поверхом, не має правового значення для вирішення справи по суті, оскільки це не змінює правильність визначення цієї будівлі об'єктом самочинного будівництва.

Крім того, однією із підстав для скасування рішення суб'єкта владних повноважень, позивач зазначає порушення відповідачем ч.1 ст. 38 КУпАП, тобто порушення строків притягнення до її до відповідальності.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважає, що дана позиція є помилковою, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Так, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, видавши обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, перевіряти їх виконання.

Згідно із частиною 1 статті 188-42 КУпАП, невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

Колегія суддів вважає, що правопорушення у вигляді невиконання вимог припису відноситься до триваючого правопорушення, а тому, накладення адміністративного стягнення за триваюче правопорушення помилково ставити в залежність від дати його вчинення, а не виявлення, як того вимагає стаття 38 КУпАП.

Оскільки строк виконання припису від 31 серпня 2016 року закінчився 30 вересня 2016 року, порушення позивачкою було вчинено вже з 1 жовтня 2016 року та є триваючим, проте виявлено воно лише 14 липня 2017 року, отже, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності 28 липня 2017 року є правомірним та вчиненим у строк, визначений процесуальним законодавством.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що невиконання законних вимог посадових осіб органу держархбудконтролю є триваючим правопорушенням, оскільки пов'язане з невиконанням покладених на особу обов'язків усунути виявлені правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Реалізація принципу обґрунтованості судового рішення здійснюється, згідно ч. 4 ст. 246 КАС України. В мотивувальній частині рішення, де зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу. Наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Всупереч наведеним приписам рішення суду першої інстанції не містить обґрунтування висновків суду стосовно незаконності оскаржуваної постанови Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції Одеської міської ради. Суд обмежився лише констатацією вставлених фактів та послався на недоведеність відповідачем правомірності свого рішення.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, та вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 21.02.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.