Справа № 1240/2272/18
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року справа №1240/2272/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (повний текст складено 19 жовтня 2018 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2272/18 (суддя І інстанції - Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_2 до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання поведінки протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

30.07.2018 ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Білокуракинське ОУПФУ Луганської області) про визнання поведінки протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером за віком та до березня 2017 року отримувала пенсію в Старобільському ОУПФУ Луганської області як внутрішньо переміщена особа. 26.06.2018 позивач здійснила реєстрацію у селищі Нещеретове Білокуракинського району, після чого звернулася до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області із заявою про переведення пенсії за новим місцем проживання.

17.07.2018 позивач отримав лист відповідача № 41/Л-14 про відмову в призначенні пенсії, оскільки підставою для переведення пенсії чи поновлення пенсії позивачу за даними електронних пенсійних справ до періоду, коли буде можливо запросити пенсійні справи, є письмова відмова відповідного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи згідно із пунктом 8 Порядку № 509.

Позивач вважає, що законних підстав для відмови в призначенні пенсії не було, а дії відповідача не відповідають вимогам закону та нормам міжнародного права.

З посиланням на положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Основного Закону України, рішення ЄСПЛ, позивач просив суд:

1) визнати протиправною поведінку відповідача, яка полягає у непризначенні та невиплаті пенсійного забезпечення позивачу;

2) зобов'язати відповідача поновити призначення пенсії позивачу з 01 березня 2017 року та утриматися від подальшого призупинення пенсійної виплати;

3) стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн, суму судового збору в розмірі 1409,60 грн, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 1240/2272/18 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не взяття на облік пенсійної справи ОСОБА_2 та невиплати пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2017 року. Зобов'язано Білокуракинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області взяти на облік пенсійну справу ОСОБА_2 та відновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2017 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив оскаржене рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 не зверталася до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області з заявою установленого зразка про запит пенсійної справи та не надала необхідні документи, а саме: паспорт, ідентифікаційний код, довідку внутрішньо переміщеної особи або письмову відмову Білокуракинського УСЗН у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи згідно із пунктом 8 Порядку № 509, пенсійне посвідчення, заяву про відкриття рахунку в АТ "Ощадбанк".

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на обліку в УПФУ в м. Краснодон та Краснодонському районі Луганської області та отримував пенсію за віком.

Наказом Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" визначено, що Луганська область з 07.10.2014 є районом проведення антитерористичної операції.

Постановою КМУ від 07 листопада 2014 р. № 595 "Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, відповідно до якого у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Позивач перемістився до м. Старобільськ Луганської області, як внутрішньо переміщена особа відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та Постанови КМУ від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" та отримав довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (арк. спр. 134).

Відповідно до довідки від 09.11.2017 № 715 ОСОБА_2 знаходилася на обліку в Старобільському ОУПФУ Луганської області (арк. спр. 13).

Згідно з матеріалами пенсійної справи позивач отримував пенсію за віком, яка йому була нарахована та виплачувалася УПФУ в м. Краснодон та Краснодонському районі Луганської області. У зв'язку з взяттям на облік його, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, отримував пенсію, як тимчасово переміщена особа в Старобільському ОУПФУ Луганської області. З березня 2017 року виплату було призупинено і пенсія не виплачується до теперішнього часу (арк. спр. 102-152).

Рішенням УСЗН Старобільської РДА від 26.06.2018 № 287 скасовано дію довідки про взяття на облік ВПО гр. ОСОБА_2 № 934001939 від 08.12.2014 (арк. спр. 15).

Згідно з копіями паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, з 26.06.2018 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 11, 14).

У зв'язку зі зміною місця проживання та переїзду до іншої адміністративно-територіальної одиниці ОСОБА_2 26.06.2018 звернулася до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області з заявою для призначення пенсії. До вказаної заяви позивачем було додано такі документи: копію паспорта з зазначенням зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копію пенсійного посвідчення, копію рішення УСЗН Старобільської РДА від 26.06.2018 № 287 про скасування дії довідки та зняття з реєстру внутрішньо переміщеної особи, реквізити банківської установи для подальшого зарахування пенсії, а також заяву про витребування пенсійної справи з останнього місця призначення пенсії (арк. спр. 24, 94).

На вказану заяву позивача листом від 09.07.2018 № 41/Л-14 відповідачем надано відповідь, в якій зазначено таке. Що стосується пенсіонерів, які є ВПО, поновлення та припинення їм виплати пенсій визначені: Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", постановою КМУ від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", Порядком призначення/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". У зв'язку з неможливістю надання паперових пенсійних справ, Правлінням Пенсійного фонду України було прийнято рішення щодо здійснення пенсійних виплат на підставі електронних пенсійних справ для осіб, які переселилися з окремих територій Донецької та Луганської областей. Листом Пенсійного фонду України від 02.04.2015 № 21854/02-20 було повідомлено про узгоджену з Міністерством соціальної політики України позицію щодо підстав для виплати пенсій особам, місце проживання (реєстрація в паспорті або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування) яких є підконтрольна українській владі територія, в той час, як пенсійні справи таких осіб знаходяться в окремих районах Луганської та Донецької областей. Зокрема, однією із підстав для переведення пенсійної виплати, чи поновлення за даними електронних пенсійних справ до періоду, коли буде можливо запросити пенсійні справи, є письмова відмова відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи згідно із пунктом 8 Порядку № 509. Письмової відмови Білокуракинського УСЗН у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з пунктом 8 Порядку № 509, позивачем до управління не надано (арк. спр. 16-17).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд першої зазначив наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Зазначеними нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788-XII. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідач посилається на те, що ОСОБА_2 не зверталася до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області з заявою установленого зразка про запит пенсійної справи, а заяву позивача було розглянуто в порядку Закону України "Про звернення громадян".

З таким твердженням відповідача не погодився суд першої інстанції, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що позивач після реєстрації свого місця проживання в АДРЕСА_1 звернувся до відповідача з заявою для призначення пенсії, до якої позивачем, зокрема, було додано заяву про витребування пенсійної справи з останнього місця призначення пенсії (арк. спр. 24, 95).

Таким чином, доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 не зверталася до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області з заявою про запит пенсійної справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, діючим законодавством не передбачено чітко встановленого зразка заяви про запит пенсійної справи за новим місцем проживання.

Відповідно до положень пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 4.12. Порядку № 22-1 визначено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Білокуракинське ОУПФУ Луганської області, отримавши заяву ОСОБА_2 про зміну місця проживання від 26.06.2018 (арк. спр. 24, 94), не вчинило дії, передбачені п. 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого Міністерством юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, у встановлені строки.

Також суд при вирішенні справи керувався принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, відповідачем протиправно розглянуто заяву позивача від 26.06.2018 в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Також з відзиву на позов та листа відповідача від 09.07.2018 № 41/Л-14 судом установлено, що підставою для невзяття на облік пенсійної справи позивача та невиплати пенсії стала відсутність паперової пенсійної справи позивача та те, що ним не надано письмової відмови Білокуракинського УСЗН у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до пункту 8 Порядку № 509, що, на думку суду, є безпідставним, оскільки жодною нормою Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 не передбачено таких вимог для взяття на облік пенсійної справи та виплати пенсії на загальних підставах.

До спірних правовідносин не застосовується законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного страхування, зокрема, Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, Порядок оформлення пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637, оскільки позивач не є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

На виконання вимог статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якою передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання, позивач зареєстрував своє постійне місце проживання в АДРЕСА_1, в результаті чого статус його як переміщеної особи припинився і з цього часу він здобув право на отримання пенсії на загальних підстав.

Враховуючи викладене, на думку суду, відповідач неправомірно не взяв на облік пенсійну справу позивача та не виплачує позивачу пенсію, посилаючись на нормативно-правові акти, що регулюють порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, оскільки позивач такий статус втратив з моменту реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, а саме з 26.06.2018.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем не доведено суду правомірності своїх дій, а тому поведінка Білокуракинського ОУПФУ Луганської області, яка полягає у непризначенні та невиплаті пенсійного забезпечення позивачу є протиправною.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, судом першої інстанції зазначено таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд першої інстанції встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невзяття на облік пенсійної справи ОСОБА_2 та невиплати пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2017, а тому правильним та ефективним способом захисту порушеного права буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не взяття на облік пенсійної справи позивача та невиплати пенсії позивачу з 01.03.2017, а також зобов'язання відповідача взяти на облік пенсійну справу позивача та відновити виплату пенсії позивачу з 01.03.2017.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача утриматись від подальшого призупинення пенсійної виплати, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог, оскільки задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 1240/2272/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 1240/2272/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов