Справа № 214/8617/18
Суддя: Гринь Н. Г.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/8617/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

при секретарі судового засідання - Печарник З.І.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Манько Андрія Леонідовича про визнання неправомірними дій, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом 21.12.2018 року, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та скасувати постанову серії НК №409350 від 13.12.2018 року, винесену поліцейським Манько А.Л. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що 13.12.2018 року приблизно об 11.00 год. він керував автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Шурупова в м. Кривому Розі, дотримуючись вимог ПДР України. Проїхавши перехрестя та виїхавши на головну дорогу по вул. Десантній в м. Кривому Розі, він зупинився біля магазину АТБ. Через декілька хвилин поруч з його автомобілем зупинився службовий автомобіль поліцейських, які підійшли до нього та заявили, що він створив перешкоду в русі транспорту, що рухався по головній дорозі, порушивши правила проїзду перехрестя. Він зауважив, що порушення ПДР України він не допускав та наполягав на залученні захисника під час розгляду інспектором справи. Крім того він заявив клопотання про допит в якості свідка водія таксі, якому він начебто, зі слів поліцейських, створив перешкоду у русі. Натомість поліцейські проігнорували всі його доводи, клопотання, забрали документи на автомобіль та права і пішли до свого службового автомобіля. Хвилин через 20 поліцейський надав йому для підпису вже заповнену постанову про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. На його переконання, оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки винесена з грубими порушеннями, в ній відсутнє послання на технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію порушення. До того ж поліцейський роз'яснив йому права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП вже після складання постанови та накладення стягнення. Розгляд справи на вулиці без надання йому можливості скористатись правовою допомогою, без допиту свідка за його клопотанням, позивач розцінює як свідчення порушення відповідачем вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, об'єктивного та повного розгляду справи. Розглянувши справу на дорозі, поліцейський порушив ст.276 КУпАП, яка містить припис щодо розгляду справи виключно за місцем вчинення правопорушення, тобто за місцезнаходження органу, уповноваженого розглядати справу.

Ухвалою суду від 22.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначення до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.10).

Позивач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав відзив на позов з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що 13.12.2018 року близько 11.30 год. на перехресті вул. Десантної та вул. Шурупова в м. Кривому Розі ним було помічено транспортний засіб марки Volkswagen Polo, р/н НОМЕР_2, водій якого повертаючи ліворуч з другорядної дороги - вул. Білогорської в м. Кривому Розі, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі. У зв'язку з допущенням водієм порушення п.16.11 ПДР України, він зупинив автомобіль з дотриманням вимог ПДР України, відрекомендувався водієві відповідно до п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки, попросив пред'явити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Встановивши особу водія, яким виявився ОСОБА_1, виконавши вимоги ст.278 КУпАП та роз'яснивши водієві його процесуальні права, він перейшов до розгляду справи по суті. Під час розгляду справи він запропонував ОСОБА_1 оглянути відеозапис з відео реєстратора з фіксацією порушення, на що водій погодився. На запитання, чому він вчинив порушення, ОСОБА_1 відповів проханням обмежитись попередженням. Після з'ясування обставин справи він прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме: рухаючись по другорядній дорозі, водій не надав дорогу транспортним засобам, що наближались до перехрестя по головній дорозі. Процесуальні права він належним чином роз'яснив позивачу, клопотань про необхідність залучення захисника він не заявляв, посилаючись на те, що є юристом. Доводи позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки просив оцінити критично, оскільки з огляду на специфіку провадження у даній категорії справ, яке є скороченим, поліцейські вправі розглядати справу на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідь на відзив у встановлений судом строк позивач подав, навівши доводи, аналогічні із викладеними в позові.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозапис на диску DVD-R, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

13.12.2018 року поліцейським батальйону №2 роти №2 Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Манько А.Л. винесено постанову серії НК №409350 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.7). Винесення оскаржуваної постанови мотивовано тим, що 13.12.2018 року об 11.30 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Десантна біля буд.18 на перехресті доріг вул. Десантна, вул. Шурупова та вул. Білогорська в м. Кривому Розі, повертаючи ліворуч з другорядної дороги з вул. Білогорської, не надав перевагу у русі транспортному засобу, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі. Своїми діями водій порушив п.16.11 ПДР України. Правопорушення зафіксовано на боді камеру АЕ00100.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглянута безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення поліцейським ПП Манько А.Л. як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз'ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення від 13.12.2018 року та оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R (запис № (2), час запису 11.32.36 год.).

Положеннями КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Оглядом фрагменту відеозапису під № (2) встановлено, що ОСОБА_1 одразу після роз'яснення йому відповідачем процесуальних прав заявив клопотання про надання йому адвоката для захисту його інтересів, а також клопотання про допит в якості свідка водія таксі, якому він начебто створив перешкоду для руху (час запису 11.33.44). На відеозаписі зафіксовано, як відповідач в категоричній формі відмовив в задоволенні клопотань позивача, посилаючись на те, що адвоката він йому не буде забезпечувати, а наявність відеозапису з реєстрацією факту порушення є достатнім доказом, який доводить його вину, що виключає доцільність допиту свідків (час запису 11.34.33 год.).

Натомість такі дії відповідача суд розцінює як явно упереджені, такі, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про права людини в поєднанні з підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції та є свідченням необ'єктивного розгляду справи, прямим ігноруванням положень ст.251 КУпАП та надання пріоритету одним доказам перед іншими.

Згідно зі ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Суд зауважує, якщо особа вважає, що потребує юридичної допомоги і законодавство гарантує йому право на захист незалежно від його власної обізнаності в юридичних питаннях, таке клопотання має бути задоволено. Відтак, не допуск до участі у розгляді справи адвоката, позбавлення ОСОБА_1 можливості реалізувати таке право, а також надати докази своєї невинуватості є істотним порушенням таких засад провадження, як законність, забезпечення права на захист, свобода в поданні доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів.

При цьому суд вважає помилковими доводи позивача щодо неправомірності розгляду відповідачем справи на місці зупинки транспортного засобу.

Так, положеннями ч.2 ст.276 КУпАП передбачено альтернативу у виборі місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП: за місцем його вчинення, обліку транспортного засобу або місцем проживання порушника. Крім того, ч.6 ст.276 КУпАП передбачено можливість розгляду справи й в іншому місці.

Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу ІІІ).

Аналіз положень глави 22 КУпАП в системному зв'язку з положеннями глави 17 КУпАП вказує на неможливість ототожнення понять «місце вчинення адміністративного правопорушення» з місцем розгляду справи «на місці вчинення адміністративного правопорушення», які мають різне цільове спрямування та правовий зміст.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інспектором патрульної поліції правомірно винесено оспорювану постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП на місці його вчинення.

Разом з тим, перевіряючи правомірність винесення оскаржуваної постанови суб'єктом владних повноважень, суд зобов'язаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть.

Приписами п.16.11 ПДР України передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, відповідач посилалася на наявність відеофіксації вчиненого позивачем правопорушення, а саме відеозапис на диску DVD-R під назвою «Факт правопорушення».

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Так, ч.1 ст.40 Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Натомість, всупереч приписам ст.283 КУпАП, відеозапис не було зазначено в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення в графі 8 «До постанови додається», як і не досліджено під час розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення, адже жодних посилань на нього в постанові немає. Про здійснення відео фіксації інспектор не попередив позивача, адже оглядом всіх наданих суду фрагментів запису не встановлено вчинення відповідачем таких дій, що є свідченням порушення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію».

Більш того, із наданого відеозапису не вбачається сам факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого п.16.11 ПДР України. Так, оглядом відеозапису на диску DVD-R під назвою «Факт порушення», встановлено, що службовий автомобіль екіпажу патрульних рухався по головній дорозі, перед ними виїхав з другорядної дороги автомобіль, а інший повернув вправо з головної на другорядну. Однак з відстані, на якій знаходився службовий автомобіль відповідача неможливо розгледіти, якої марки, моделі, з якими державними номерними знаками рухався вказаний транспортний засіб, хто саме був за його кермом. Факт його зупинки також не зафіксовано. Інші фрагменти відеозапису розпочинаються з моменту, коли автомобіль позивача припаркований біля магазину АТБ.

При цьому, якщо припустити, що позивач дійсно керував автомобілем, виїжджаючи з другорядної дороги, як це зафіксовано на відеозаписі, надаючи оцінку такій дорожній обстановці, суд приходить до переконання, що під час проїзду перехрестя автомобілем, який виїжджав з другорядної дороги, жоден з учасників руху не змінив напрямок руху, своїми діями водій ніякої перешкоди не чинив, виникнення аварійної ситуації не спровокував та правил проїзду даного перехрестя не допускав.

Окремої уваги заслуговує факт відсутності в постанові деталізації відомостей про транспортний засіб, водієві якого позивач начебто не надав дорогу. Відсутність показань цього водія викликає сумнів в дійсності порушення позивачем п.16.11 ПДР України.

Позаяк, аналізуючи хронологію подій, судом встановлено, що в постанові інспектором зазначено, що начебто порушення п.16.11 ПДР України ОСОБА_1 вчинив об 11.30 годин, при цьому відеозапис «факт порушення» починається об 11.14.44 год. та завершується об 11.15.21 год. Момент та час зупинки водія ОСОБА_1 відповідачем жоден з фрагментів відеозапису на диску DVD-R не містить.

Жодних фотоматеріалів, пояснень свідків, які вказували б на наявність в діях позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, відповідачем до постанови не долучено та в підтвердження своїх заперечень не надано.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. У даній категорії справ відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти пред'явленого йому обвинувачення, адже в силу ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За даних обставин заперечення, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача, котра в сукупності з наявними доказами, рядом сумнівів щодо доведеності його вини, які тлумачаться на користь позивача, є свідченням недоведеності наявності в діях ОСОБА_1 події та складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Інші доводи та посилання відповідача, зазначені у відзиві на позов, суд не приймає до уваги, оскільки вони є недоречними.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ураховуючи сукупність викладених обставин та доведеність неправомірності винесення відповідачем оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог із скасуванням оскаржуваної постанови та закриттям справи у відповідності до п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Натомість суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправними дій відповідача як суб'єкта владних повноважень, оскільки прийняття такого рішення не передбачено ст.286 КАС України, в той час як скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи вже є дієвим способом захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Манько Андрія Леонідовича про визнання неправомірними дій, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити частково.

Постанову серії НК №409350 від 13.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, винесену поліцейським Полку патрульної поліції в м. Кривому Розі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Манько Андрієм Леонідовичем - скасувати, а справу закрити.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його підписання через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду складено та підписано 25.02.2019 року.

Суддя Гринь Н.Г.