Справа № 120/3985/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

10 січня 2019 р. Справа №120/3985/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження в місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання відмов протиправними та зобов'язання повторно розглянути заяви,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 ( далі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, позивачі) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідач), в якому просять суд визнати протиправними та скасувати відмови ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, викладені у листах від 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначають, що вони звернулись до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотаннями про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Як зазначають позивачі, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.08.2018 отримали від відповідача листи від 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18 "Про розгляд клопотання, в яких відповідач повідомив, що необхідно надати матеріали, що містять обґрунтовані рішення організації раціонального використання та охорони земель, та вирішення питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою потребує розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання згідно до вимог ст. 45 Закону України "Про охорону земель" АП також, що даних ортофотопланів територіальних органів Держгеокадастру на земельний ділянці, що бажають позивачі розташована будівля. Однак, з такими листами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області позивачі не погоджуються, вважають, що відмови є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки порядок надання земельних ділянок у власність із державної власності, а також вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу встановлений ст. 118 ЗК України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного від 20.11.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду без виклику сторін.

На вказаний адміністративний позов відповідач 10.12.18 надав відзив, в якому зазначив, що відповідно до представлених позивачами документів та на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.08.2018 відповідачем підготовлено листи на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18 "Про розгляд клопотання", в яких роз'яснено, що необхідно надати матеріали, які містять обґрунтовані рішення організації раціонального використання та охорони земель, та вирішення питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою потребує розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання згідно до вимог ст. 45 Закону України "Про охорону земель" . Також, що даних ортофотопланів територіальних органів Держгеокадастру на земельний ділянці, що бажають позивачі розташована будівля.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Так, п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить висновку про можливість розглянути та вирішити справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями (№Г-21080/0-11055/6-17, №Г-21083/0-11055/6-17) про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Листами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.12.2017 №Г-21080/0-11055/6-17 та №Г-21083/0-11055/6-17 "Щодо розгляду клопотання" відповідач повідомив позивачів, що відповідно до представлених ними документів місце розташування земельних ділянок зазначене на графічних матеріалах не відповідає схемі землеустрою документації по формуванню території сільської ради, а також не містить обґрунтованих рішень організації раціонального використання та охорони земель, а саме здійснюється перерозподіл земель без врахування потреби сільського господарства та розвитку території.

Позивачі, не погодившись із відповідями відповідача щодо відмов у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, звернулись до суду з адміністративним позовом.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.08.2018 відповідачем підготовлено листи на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18 "Про розгляд клопотання", в яких роз'яснено, що необхідно надати матеріали, які містять обґрунтовані рішення організації раціонального використання та охорони земель, та вирішення питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою потребує розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання згідно до вимог ст. 45 Закону України "Про охорону земель". Також, по даним ортофотопланів територіальних органів Держгеокадастру на земельний ділянці, що бажають позивачі, розташована будівля.

Однак, з такими листами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області позивачі не погоджуються, вважають, що дані відмови є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки порядок надання земельних ділянок у власність із державної власності, а також вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу встановлений ст. 118 ЗК України.

Надаючи правову оцінку діям ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області під час розгляду клопотань позивачів про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, суд виходив з такого.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За приписами ч. 1-3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в) ч. 3 ст. 116 ЗК України).

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є громадянами України, мають право на набуття права власності на земельні ділянки для особистого селянського господарства.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У контексті вимог цієї конституційної норми така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині 7 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

У листах ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області та на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.08.2018 відповідачем підготовлено листи на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18 "Про розгляд клопотання", в яких роз'яснено, що необхідно надати матеріали, які містять обґрунтовані рішення організації раціонального використання та охорони земель, та вирішення питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою потребує розроблення схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання згідно до вимог ст. 45 Закону України "Про охорону земель" . Також, що даних ортофотопланів територіальних органів Держгеокадастру на земельний ділянці, що бажають позивачі розташована будівля.

Разом з тим, суб'єкт владних повноважень до поданого до суду відзиву не додав документів на підтвердження наведених у ньому обставин.

Так, підстави для відмови викладені у листах від 25.09.2018 не відповідають вимогам ст. 118 ЗК України, оскільки такою підставою може бути невідповідність місця розташування об'єкта вже затвердженій схемі землеустрою і техніко-економічного обґрунтуванню використання та охорони земель , а не окремої земельної ділянки. Такі схеми не затверджувались і не розроблялись, а посилання у листах-відмовах на необхідність їх розроблення суперечать вимога ст. 118 ЗК України, яка не передбачає необхідності подання таких документів.

Щодо посилання відповідача на порушення прав інших власників об"єктів нерухомого майна, так відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру, яка належить позивачам, саме вказана квартира розташована не на земельних ділянках щодо яких порушується питання про надання дозволу, а поруч, а тому підстави відмови є надуманими, а лист-відмова безпідставним.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в силу частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність дій щодо відмов у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Порушуючи ст. 3 Конституції України та визначені у ст. 4 Закону України "Про державну службу" принципи верховенства права (забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави), законності (обов'язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) працівники відповідача створили перешкоди позивачеві на шляху реалізації права на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, право позивача порушене та підлягає захисту.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування відмов відповідача, викладених в листах від 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18, підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо позовної вимоги зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, суд виходив з такого.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі "East/West Alliance Limited проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З наведеного вбачається, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст. 122 ЗК України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповіді, якими відмовлено у наданні дозволів позивачам, є протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, суд вважає необхідним зобов'язати суб'єкта владних повноважень повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин першої - другої ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачами, суд доходить висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивачів, слід стягнути понесені судові витрати в даній адміністративній справі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати відмови ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, викладених у листах відвід 25.09.2018р. за №Г-21080/0-4187/95-18 та №№Г-21080/0-4188/95-18 "Про розгляд клопотання".

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (інд. код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок), що був сплачений при зверненні до суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (Код ).

Стягнути на користь ОСОБА_2 (інд. код НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок), що був сплачений при зверненні до суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (Код ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Помічник судді