Справа № 0840/2883/18
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
18 лютого 2019 року Справа № 0840/2883/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Лазаренка М.С.,
за участю секретаря судового засідання Дєткова Р.О.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Кочевої І.В.,
представника відповідача 1 Березніченко Ю.С.,
представника відповідача 2 Поярко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) Міністерства оборони України
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України (далі відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), військової частини НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) Міністерства оборони України (далі відповідач 2, ВЧ НОМЕР_3 ), в якому позивач, з урахуванням останніх уточнень (вх.№ 34886 від 31.10.2018), просив суд:
1. Визнати протиправними дії відповідачів щодо:
зазначення у Грошовому атестаті серія ЗУ №336797 (форма №2) від 29.01.2018, виданому ВЧ НОМЕР_3 МО України (для ВЧ НОМЕР_1 ) дати та номеру наказу про звільнення (відсторонення, усунення) позивача від посади начальника інженерної служби з 01 липня 2015 року наказом №172 та дати фактичного виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 МО України з 01.07.2015;
не включення у Грошовий атестат серія ЗУ №336797 (форма №2) від 29.01.2018, виданий ВЧ НОМЕР_3 МО України (для ВЧ НОМЕР_1 ) та Довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №24 від 29.01.2018, видану ВЧ НОМЕР_1 МО України індексації грошового забезпечення за весь період військової служби ОСОБА_1 ;
не включення у Довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №24 від 29.01.2018, видану ВЧ НОМЕР_1 МО України, відомостей про нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди за весь період військової служби ОСОБА_1 ;
2. Зобов`язати відповідачів внести в пункт 12 Грошового атестату серія ЗУ №336797 (форма №2) від 29.01.2018, виданий ВЧ НОМЕР_3 МО України (для ВЧ НОМЕР_1 ) відомості про дату та номер наказу про звільнення (відсторонення, усунення) ОСОБА_1 від посади начальника інженерної служби та дату фактичного виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 МО України, виходячи з дати, визначеної у наказі про виключення позивача зі списків особового складу, виданим на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/1854/16 від 15.09.2016;
3. Зобов`язати відповідачів внести в пункт 8 Грошового атестату серія ЗУ №336797 (форма №2) від 29.01.2018, виданий ВЧ НОМЕР_3 МО України (для ВЧ НОМЕР_1 ) та у Довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №24 від 29.01.2018, видану ВЧ НОМЕР_1 МО України, відомості про нарахування позивачу індексації грошового забезпечення;
4. Зобов`язати відповідачів внести в Довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №24 від 20.01.2018, видану ВЧ НОМЕР_1 МО України, відомості про нарахування позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди;
5. Визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 МО України (по стройовій частині) №19 від 19.01.2018 про внесення змін до пункту 12 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015 про виключення позивача із списків особового складу військової частини;
6. Стягнути з розпорядника бюджетних коштів ВЧ НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) МО України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.06.2014 по 31.10.2018 в сумі 426700,28 грн., в тому числі: посадовий оклад в сумі 58950,00 грн., оклад за військовим званням в сумі 12080,00 грн., надбавку за вислугу років в сумі 12205,25 грн., та щомісячні додаткові види грошового забезпечення надбавку за виконання особливо важливих завдань в сумі 42124,30 грн., премію в сумі 143512,00 грн., щомісячну додаткову грошову винагороду в сумі 108247,55 грн., винагороду за безпосередню участь у антитерористичній операції за період перебування позивача у медичних закладах, а саме: з 26.11.2014 по 10.12.2014 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону м. Одеса та з 31.12.2014 по 13.01.2015 у військовій частині НОМЕР_4 (Запорізький військовий шпиталь) в сумі 3422,00 грн., індексацію грошового забезпечення в сумі 46159,18 грн.;
7. Стягнути з відповідачів на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 30000,00 грн. в рівних частках по 15000,00 грн. з кожного;
8. Стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3400,00 грн., в рівних частках по 1700,00 грн. з кожного;
9. Звернути до негайного виконання рішення суду в порядку ст.371 КАС України в частині присудження виплати грошового забезпечення;
10. Зобов`язати відповідачів в порядку ст.382 КАС України подати ц встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Ухвалою суду від 23.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.08.2018. Крім того, ухвалою суду від 23.07.2018 від відповідачів витребувано додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 14.08.2018 відмовлено у задоволенні клопотання представника ВЧ НОМЕР_3 про зупинення провадження у справі, а підготовче засідання відкладено на 17.09.2018.
Ухвалою суду від 17.09.2018 від відповідачів повторно витребувано докази по справі, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 18.10.2018.
11.10.2018 від позивача до суду надійшов уточнюючий адміністративний позов (вх.№32282).
Підготовче засідання призначене на 18.10.2018 відкладено на 31.10.2018.
31.10.2018 від позивача до суду надійшов уточнюючий адміністративний позов (вх.№34886). Крім того, 31.10.2018 позивачем до суду надано клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме вимоги в частині стягнення з розпорядника бюджетних коштів ВЧ НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) МО України на користь ОСОБА_1 одноразових додаткових видів грошового забезпечення:
одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я на день фактичного виключення зі списків особового складу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (за 4 роки);
одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця, призваного на військову службу за призивом у зв`язку з мобілізацією на день фактичного виключення зі списків особового складу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;
грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за весь період військової служби по дату винесення судового рішення;
грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (один раз на рік) за 2015, 2016, 2017, 2018 роки.
31.10.2018 в судовому розгляді адміністративної справи оголошено перерву до 21.11.2018.
21.11.2018 в судовому розгляді адміністративної справи оголошено перерву до 03.12.2018.
03.12.2018 в судовому розгляді адміністративної справи оголошено перерву до 26.12.2018.
26.12.2018 в судовому розгляді адміністративної справи оголошено перерву до 29.01.2019.
В підготовчому засіданні 29.01.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.02.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, як старший лейтенант запасу, був призваний на військову службу, згідно указу в.о. Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303, та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України. Вказує, що 20.09.2014 позивачем при виконання обов`язків військової служби отримано важке поранення, у зв`язку з чим тривалий час позивач проходив лікування та реабілітацію. Зазначає, що наказом командувача Сухопутних військ Збройний Сил України позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я, а наказом командира ВЧ ПП НОМЕР_2 позивача виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 01.07.2015.
Позивач зазначає, що наказ командира ВЧ ПП НОМЕР_2 від 01.07.2015 №172, яким ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 01.07.2015, було визнано протиправним та скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 по справі №808/8661/15, оскільки такий наказ було прийнято без остаточного розрахунку з позивачем та без його згоди. Натомість іншого наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, замість скасованого, прийнято не було, що свідчить про те, що позивач фактично продовжує проходити військову службу у складі ВЧ НОМЕР_1 . За таких обставин, позивач вважає, що у відповідачів наявний обов`язок щодо виплати йому грошового забезпечення за весь період служби по день фактичного виключення зі списків особового складу.
За вказаних обставин, позивач вважає, що наданий йому Грошовий атестат та Довідка про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії не відповідають встановленим чинним законодавством України вимогам, зокрема містять посилання на наказ командира ВЧ ПП НОМЕР_2 від 01.07.2015 №172, який скасований на підставі рішення суду, відсутні відомості про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, відсутні відомості про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, відсутні відомості про виплату винагороди за участь в АТО за період перебування на лікуванні у двох військових шпиталях, тощо.
В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень послалися на те, що вимоги позивача про зобов`язання зазначити в Грошовому атестаті відомості про дату та номер наказу про звільнення від посади начальника інженерної служби та дати фактичного виключення зі списків особового складу є безпідставними, оскільки на підставі наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ та рапорту ОСОБА_1 , наказом командира ВЧ ПП НОМЕР_2 від 01.07.2015 №172 (по стройовій частині) позивач вже виключений зі списків особового складу. Зазначає, що постановою суду скасовано наказ командира ВЧ ПП НОМЕР_2 від 01.07.2015 №172, у зв`язку з не проведеним остаточним розрахунком по всім видам забезпечення, але в подальшому ВЧ НОМЕР_1 (ВЧ пп НОМЕР_2 ) було здійснено повний розрахунок, у зв`язку з чим виникла законна необхідність про внесення змін до наказу №172 від 01.07.2015, в частині виключення зі списків особового складу військової частини та підрахунку років. Зазначає, що такі зміни були внесені наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.01.2018 №19.
Отже, відповідачі зазначають, що станом на 2018 рік ОСОБА_1 вважається звільненим з Лав Збройних Сил України з 01.07.2015, що свідчить про те, що дата та номер наказу у Грошовому атестаті зазначена вірно.
Також, відповідачі вказали на безпідставність твердження позивача про протиправність не включення до Грошового атестату та Довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії відомостей про індексацію грошового забезпечення. Зазначають, що відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики проведення індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Вказують, що у зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів бюджетів індексація грошового забезпечення військовослужбовців у ЗСУ не проводилась та не виплачувалась, а відтак і вимога зазначити відомості про індексацію, яка не виплачувалась є безпідставною.
Крім того, відповідачі вказали, що у Довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, яка надана позивачу включена вся інформація, включення якої передбачено вказівкою департаменту фінансів МО України від 17.04.2008 №248/6/с/468-д.
Відповідачі також вказали на відсутність підстав для стягнення на користь позивача грошового забезпечення у сумі 426700,28 грн., за період з 01.06.2014 по 31.10.2018, оскільки позивач станом на жовтень 2018 рахується звільненим з Лав ЗСУ та перебуває на військовому обліку в Мелітопольсько-Веселівському ОРВК Запорізької області, а заборгованість по розрахункам з позивачем на даний час відсутня. Також, відповідачі вказали і на необґрунтованість доводів позивача про не виплату йому винагороди за безпосередню участь у АТО за період з 26.11.2014 по 10.12.2014 та з 31.12.2014 по 13.01.2015, оскільки така винагорода була нарахована та виплачена за період з 01.10.2014 по 24.10.2014 у розмірі 3338,32 грн.
В судовому засіданні представники відповідачів підтримали позицію викладену в письмових поясненнях та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що як свідчать матеріали справи, старший лейтенант запасу ОСОБА_1 , перебував на військовій службі у в/ч пп НОМЕР_2 Збройних Сил України на посаді начальника інженерної служби з 23.04.2014, згідно указу в.о. Президента України №303 «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014.
Після поранення, отриманого 20.09.2014 при виконанні бойового завдання в зоні проведення АТО, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у декількох військових шпиталях та цивільних лікарнях.
Наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ №4279_т від 01.07.2015, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до підпункту «б», пункту 1), частини 8, статті 26, глави IV Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (за станом здоров`я).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 01.07.2015 №172 був виключений із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 01.07.2015.
Не погодившись з правомірністю наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 01.07.2015 №172 позивач оскаржив його до Запорізького окружного адміністративного суду.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 у справі №808/8661/15 визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 01.07.2015 №172 (по стройовій частині) про виключення із списків особового складу ОСОБА_1 та визнано протиправними дії військової частини польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, щодо виключення із списків особового складу ОСОБА_1 з 01.07.2015.
Крім того, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2016 у справі №808/1854/16 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та постановлено:
визнати протиправними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військової частини НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) щодо припинення виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення з квітня 2015 року;
зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) зробити перерахунок сум грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно, за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу;
зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення та інші виплати за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу починаючи з квітня 2015 року по день фактичного виключення зі списків особового складу;
зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразові додаткові види грошового забезпечення;
зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) надати ОСОБА_1 грошовий атестат (або довідку про розмір грошового забезпечення), довідку про додаткові види грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби;
зобов`язати Військову частину польова пошта НОМЕР_2 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) видати наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу та внести відповідні зміни до Особової справи.
03 лютого 2018 року позивачем засобами поштового зв`язку отримано Грошовий атестат серії ЗУ №336797 (форма №2) від 29.01.2018, виданий ВЧ НОМЕР_3 (для ВЧ НОМЕР_1 ) та Довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №24 від 29.01.2018.
28.02.2018 від відповідачів на картковий рахунок позивача зараховано грошове забезпечення на загальну суму 18155,49 грн.
Позивач, вважаючи, що інформація яка зазначена у Грошовому атестаті та Довідці про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії суперечить вимогам чинного законодавства України та рішенням судів у справах №808/8661/15 та №808/1854/16, а розрахунок зі сплати грошового забезпечення з позивачем проведено не в повному обсязі, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до приписів статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Суд зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі Закон №2232).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону №2232, початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Частиною 2 статті 24 Закону №2232 визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пп.«б» п.1 ч.8 ст.26 Закону №2232, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Як встановлено з матеріалів адміністративної справи та не заперечувалось учасниками справи, позивач з 23.04.2014 проходив військову службу за призовом по мобілізації, а наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 01.07.2015 №4279_т позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пп.«б» п.1 ч.8 ст.26 Закону №2232 (за станом здоров`я).
Наказом командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172 позивача виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 01.07.2015.
Суд зазначає, що Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі Положення №1153/2008).
Відповідно до пп.3 п.225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється: у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Оскільки позивач на момент проходження військової служби мав спеціальне звання старший лейтенант, то рішення про його звільнення з військової служби, відповідно до пункту 225 Положення №1153/2008, прийнято командувачем Сухопутних військ ЗСУ.
Відповідно до положень пункту 242 Положення №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже, наказом командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172 лише реалізовано наказ командувача Сухопутних військ ЗСУ від 01.07.2015 №4279_т, до повноважень якого належало вирішення питання щодо звільнення з військової служби військовослужбовців з військовим званням до майора (включно).
Як встановлено під час розгляду даної адміністративної справи, підставою для скасування наказу пп В0131 МО України від 01.07.2015 №172 стало те, що наказ прийнято до проведення всіх розрахунків з позивачем.
Разом з тим, суд не зважаючи на скасування за рішенням суду наказу командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172 не вважає, що ОСОБА_1 є таким, що продовжує проходи військову службу, з огляду на наступне.
По-перше, як зазначалось судом вище питання про звільнення позивача з військової служби в запас було вирішено наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 01.07.2015 №4279_т, який позивачем не оскаржувався, доказів протилежного суду не надано.
В свою чергу, наказ командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172 позивачем оскаржувався також виключно з підстав не проведення станом на момент виключення зі списків особового складу повного розрахунку.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 231 Положення №1153/2008, у разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Згідно пункту 232 Положення №1153/2008, у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.
Разом з тим, під час судового оскарження наказу командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172 позивачем питання про поновлення на посаді начальника інженерної служби ВЧ пп НОМЕР_2 МО України позивачем не підіймалось та судом не вирішувалось.
В свою чергу, жодних наказів про поновлення позивача на посаді начальника інженерної служби ВЧ пп НОМЕР_2 МО України у встановленому порядку не видавалось, що підтверджується тим, що наданий час перебуває у запасі ЗСУ на обліку в військовому комісаріаті.
Відповідно до ч.3 ст.24 Закону №2232, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
До матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що позивач після набрання законної сили постановою суду, якою скасовано наказ командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172, прибув в розпорядження командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України та продовжував виконувати обов`язки військової служби.
Суд зазначає, що наказ командира ВЧ пп НОМЕР_2 МО України від 01.07.2015 №172 є яком одноразового застосування та фактично виконаний шляхом виключення позивача зі списків особового складу з 01.07.2015.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідачів відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення з 02.07.2015, оскільки з 01.07.2015 позивача виключено зі списків особового складу військової частини, а відтак позивач є таким, що звільнений з військової служби.
Так само у відповідачів відсутній і обов`язок щодо виплати на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки виплата такого грошового забезпечення була б можливою (обов`язковою) виключно у разі прийняття рішення про поновлення позивача на посаді, в наслідок скасування наказу про незаконне звільнення, проте таких рішень не приймалось, а позивачем військова служба з 02.07.2015 не проходилась.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача грошового забезпечення за період з 01.06.2014 по 31.10.2018, оскільки по 01.07.2015 позивачу грошове забезпечення виплачено (а.с.148, т.1), а з 02.07.2015 підстави для виплати грошового забезпечення відсутні.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира ВЧ НОМЕР_1 МО України (по стройовій частині) №19 від 19.01.2018 про внесення змін до пункту 12 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015 про виключення позивача із списків особового складу військової частини, суд зазначає, що такі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом наказом командира ВЧ НОМЕР_1 МО України (по стройовій частині) №19 від 19.01.2018 внесено зміни до пункту 12 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015, проте, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 МО України №528 від 25.12.2018 наказано скасувати п.12 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015 про виключення позивача із списків особового складу військової частини (а.с.38, т.2).
За таких обставин, ВЧ НОМЕР_1 самостійно усунуто недоліки в попередніх наказах, зокрема скасовано п.12 наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015 про виключення позивача із списків особового складу військової частини, у зв`язку з чим наказ командира ВЧ НОМЕР_1 МО України (по стройовій частині) №19 від 19.01.2018 не є таким, що порушує права та законні інтереси позивача.
Як зазначено Європейським судом з прав людини у п.71 Рішення по справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Заява №29979/04): «71. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п.73).
Щодо твердження про протиправність зазначення в Грошовому атестаті дати наказу про звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини, наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015, суд зазначає, що відповідно до відомостей з послужного списку ОСОБА_1 встановлено, що останнім записом у послужному списку є «виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 з 01 липня 2015 року наказ командира ВЧ пп НОМЕР_2 №172 від 01.07.2015», оскільки відповідних змін у послужному списку позивача не було, то вказати на іншу причину звільнення під час формування грошового атестату позивач не мав об`єктивних підстав.
Також, позивач не зазначає в позовній заяві, яким чином порушуються його права у зв`язку із зазначенням грошовому атестаті наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 МО України (по стройовій частині) №172 від 01.07.2015.
Щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Як встановлено з пояснень представників відповідачів, у зв`язку з відсутністю фінансових асигнувань бюджетів індексація грошового забезпечення військовослужбовців у Збройних силах України не проводилась.
За таких обставин, оскільки індексація військовослужбовцям не нараховувалась, то відповідно відсутні підстави для її включення до Довідки про доходи та Грошового атестату.
Щодо посилань позивача на невиплату йому винагороди за безпосередню участь у антитерористичній операції за період перебування позивача у медичних закладах, а саме: з 26.11.2014 по 10.12.2014 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону м. Одеса та з 31.12.2014 по 13.01.2015 у військовій частині НОМЕР_4 (Запорізький військовий шпиталь) в сумі 3422,00 грн., суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі Постанова №24), установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).
З матеріалів справи встановлено, що позивач отримав поранення 20.09.2014 та перебував на стаціонарному лікуванні до 24.10.2014, у зв`язку з чим за вересень позивачу виплачено суму винагороди за участь в АТО в розмірі 3018,40 грн., за період з 01.10.2014 по 24.10.2014 3338,32 грн. (а.с.149, т.1).
За таких обставин, відповідачем 1 виконано обов`язок щодо нарахування позивачу винагороди за участь в АТО під час перебування на стаціонарному лікуванні в період з 20.09.2014 по 24.10.2014.
В свою чергу, виплата винагороди за участь в АТО за період з 26.11.2014 по 10.12.2014 перебування у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону м. Одеса та з 31.12.2014 по 13.01.2015 перебування у військовій частині НОМЕР_4 (Запорізький військовий шпиталь), чинним законодавством не передбачена, оскільки відповідно до Постанови №24 виплата винагороди здійснюється лише за безперервний час перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), в даному випадку безперервним часом перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранення є період з 20.09.2014 по 24.10.2014.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачу обґрунтовано не була виплачена винагорода за участь в АТО за період з 26.11.2014 по 10.12.2014 перебування у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону м. Одеса та з 31.12.2014 по 13.01.2015 перебування у військовій частині НОМЕР_4 (Запорізький військовий шпиталь), що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо посилань позивача на належне виконання відповідачами постанов Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 у справі №808/8661/15 та від 15.09.2016 у справі №808/1854/16, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
В абз. 1 пп.3.2 п.3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Згідно з положеннями ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
В даному випадку, питання видачі грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення, а також питання виплати додаткового грошового забезпечення, вже були предметом судового розгляду в адміністративній справі №808/1854/16.
Інші доводи позивача суд оцінює критично з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, виходячи із змісту заявлених позовних вимог та досліджених судом доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
В свою чергу, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди та судових витрат також не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ), військової частини НОМЕР_3 (56 окрема мотопіхотна бригада) Міністерства оборони України (87535, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Комишова, 1), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.02.2019.

Суддя М.С. Лазаренко