Справа № 751/192/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/192/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кульчицький С. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення, за апеляційною скаргою громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.01.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: Ісламська Республіка Пакистан з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців по 23.07.2019.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.01.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, відсутні клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В матеріалах справи наявні копії паспорта НОМЕР_1 виданого 23.01.2017 МВС уряду Пакистан, відповідно до якого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Котли, Пакистан є громадянином Ісламської Республіки Пакистан.

Зі змісту протоколу про адміністративне затримання від 23.07.2018 року, вбачається, що 23.07.2018 о 02 год. 10 хв. громадянина ОСОБА_4 затримано близько 1500 м від державного кордону України прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Гірськ», який незаконно перетнув державний кордон України поза встановленим пунктом пропуску.

Рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чернігівського прикордонного загону від 23.07.2018 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, було вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та зобов'язано його покинути територію України у термін до 24 липня 2018 року.

Відповідача було повідомлено про прийняте рішення та ознайомлено з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та наслідками невиконання рішення про примусове повернення.

Відповідач письмово повідомив, що не бажає повертатися в свою країну.

24.07.2018 рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова ухвалено примусово видворити за межі України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: Ісламська Республіка Пакистан; затримати громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою забезпечення примусового видворення терміном до шести місяців по 23 січня 2019 року.

Таким чином, граничний строк затримання відповідача закінчувався 23 січня 2019 року.

У зв'язку з зазначеними вище обставинами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для продовження строку затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону в'їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній за участю картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Нормами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.

Згідно з ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пп. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Нормами ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачається, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Судова колегія наголошує, що процедура застосування реадмісії передбачена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 року №158 "Про затвердження Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб", в якій зазначається...

"Проведення заходів реадмісії з будь якою договірною Стороною передбачає ряд організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, обмін інформацією між сторонами, та сам процес передачі особи від одного компетентного органу до другого компетентного органу.

Вказані заходи не можливо провести без застосування обмеження волі особи відносно якої застосовується реадмісія."

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що визначальним при розгляді даної справи є встановлення активних дій з боку позивача для забезпечення реадмісії з метою уникнення безпідставного обмеження свободи особи.

28.08.2018 позивачем направлено листа в якому запропоновано ОСОБА_4 залишити межі України, однак, на адресу прикордонного загону надійшла заява про відмову у придбанні квитків до країни походження з особистих міркувань.

З огляду на те, що такі дії підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невжиття позивачем необхідних заходів для з метою примусового видворення відповідача є необґрунтованими.

Докази, що беруться колегією суддів до уваги, є достатніми для висновку про те, що на час звернення позивача з відповідним позовом ним вживаються активні дії для забезпечення реадмісії особи та таке забезпечення потребує додаткового часу.

Враховуючи те, що інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства на час розгляду справи відсутня, крім того відсутні у відповідача документи, які дають право на виїзд з України, колегія суддів вважає, що забезпечити процедуру реадмісії громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4) неможливо, а тому наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з'ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.01.2019 у справі за адміністративним позовом Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.01.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 21.02.2019