Справа № 815/1098/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/1098/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю представника позивача - Стойкової М.Д.,

представника відповідача - Маринова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12.09.2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 105524,67 грн. та в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 26 381,17 грн. та № від 12.09.2017 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року на суму 23384,00 грн.; № від 12.09.2017 року в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 2 338,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2018 року ТОВ «Краянліфт» звернулось з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову (вх.№16272/18 від 08.06.2018р.) просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 12.09.2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 105524,67 грн. та в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 26 381,17 грн. та № від 12.09.2017 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року на суму 23384,00 грн.; № від 12.09.2017 року в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 2 338,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що висновки, викладені у акті перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуване податкові повідомлення-рішення належить скасуванню.

Позивач зазначав, що висновки фіскального органу, що містяться в акті перевірки відносно не підтвердження факту здійснення господарської діяльності позивача із його контрагентами - ТОВ «Латель», ТОВ «Блінктрейд», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Ентер Агро», ТОВ «Латустрейд», ТОВ «Геркос Проф», ТОВ «Горсан», ТОВ «Енергостар Груп», ТОВ «Кенто Союз», ТОВ «Бест Концепт», ТОВ «Плюс Капітал», ТОВ «Серфакс», ТОВ «Струм контакт», ТОВ «Експо Пассаж», ТОВ «Корпус Про», ТОВ «Ірбудстрах» ТОВ «Трейд Комплект», ТОВ «Геркос Проф», ТОВ «Горсан», ТОВ «Енергостра Груп», ТОВ «Кенто Союз», ТОВ «Бест Концепт, ТОВ «Полюс Капітал» не відповідають дійсності, є лише припущеннями, які не ґрунтуються на достовірних та належних доказах, натомість всі придбані позивачем товари та послуги були пов'язані із його господарською діяльністю, оскільки позивач спеціалізуєтеся на виконанні робіт підвищеної небезпеки з монтажу, демонтажу, налагодження, ремонту, технічного обслуговування, реконструкції машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (ліфти), зварювальні роботи, огляді, випробуванні, обслуговуванні ліфтів, всі господарські операції з контрагентами оформлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи первинні документи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ТОВ «Краянліфт» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» зареєстровано 23 квітня 2004 року.

Основним видом господарської діяльності ТОВ «Краянліфт» є технічне обслуговування ліфтів, ремонтні роботи та інше, що й мало вплив на формування показників у податковому обліку товариства.

На підставі направлень, виданих ГУДФС в Одеській області, відповідно до підпункту 201.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУДФС в Одеській області №3618 від 15.08.2017 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт» з питань правильності нарахування податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки складений акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фірма у вигляді ТОВ «Краянліфт» з питань правильності нарахування податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року» №000443/15-32-14-15/20982809 від 29.08.2017 року, відповідно до висновків якого встановлені порушення: пп.14.1.36 пп.14.1.191, п.п.14.1.202, п.п.14.1.178, п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201, п.п.14.1.181, п.14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п. 198.3 ПК України, внаслідок чого занижені податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 199 528 грн., в тому числі, по періодах:

Квітень 2014 року - 1248 грн.;

Травень 2014 року - 3333грн.;

Вересень 2014 року - 39 134 грн.;

Жовтень 2014 року - 11792 грн.;

Грудень 2014 року - 24 500 грн.;

Травень 2015 року - 29 600 грн.;

Липень 2015 року - 3 750 грн.;

Серпень 2015 року - 13 160 грн.;

Вересень 2015 року - 8 667 грн.;

Жовтень 2015 року - 5100 грн.;

Листопад 2015 року - 6000 грн.;

Грудень 2015 року - 9480 грн.;

Січень 2016 року - 13 400 грн.;

Березень 2016 року - 20 533 грн.;

Серпень 2016 року - 12 531 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2016 року на суму 35 063 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № від 12.09.2017 року, відповідно до якого встановлено порушення пп.14.1.36 пп.14.1.191, п.п.14.1.202, п.п.14.1.178, п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 , п.201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201, п.п.14.1.181, п.14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п. 198.3 ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 238 996 грн. та повідомлення-рішення № від 12.09.2017 року, відповідно до якого зменшено розмір від'ємного значення на суму 35 063 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 12.09.2017 року відповідно до якого застосовано штрафні санкції у розмірі 3506 грн.

В ході судового розгляду досліджені первинні документи операцій з ТОВ «Латель», ТОВ «Блінктрейд», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Ентер Агро», ТОВ «Латустрейд», ТОВ «Геркос Проф», ТОВ «Горсан», ТОВ «Енергостар Груп», ТОВ «Кенто Союз», ТОВ «Бест Концепт», ТОВ «Плюс Капітал», ТОВ «Серфакс», ТОВ «Струм контакт», ТОВ «Експо Пассаж», ТОВ «Корпус Про», ТОВ «Ірбудстрах» ТОВ «Трейд Комплект», ТОВ «Геркос Проф», ТОВ «Горсан», ТОВ «Енергостра Груп», ТОВ «Кенто Союз», ТОВ «Бест Концепт, ТОВ «Полюс Капітал» та податкові декларації з податку на додану вартість за травень, липень, вересень, жовтень, листопад 2014 року.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган правомірно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Так, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

В ході судового розгляду встановлено, що ГУДФС в Одеській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт» на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Також досліджені податкові декларації з податку на додану вартість за травень, липень, вересень, жовтень, листопад 2014 року.

На підставі статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до пунктів 1-2 статті 9 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов'язкові реквізити.

З огляду на вказані норми, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Згідно частин 1-2 статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За змістом пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Слід зазначити, що стан виконання податкових обов'язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов'язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Таким чином, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов'язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно положень пунктів 200.1, 200.2 і 200.4 статті 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

На підставі підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, перевіряючи правомірність визначення податкового зобов'язання, формування податкового кредиту фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» за період квітень 2014 року серпень 2016 року, податковим органом правомірно зроблено висновок про заниження позивачем податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 199 528 грн. та завищення від ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за грудень 2016 року сумі 35 063 грн.

Акт перевірки містить положення, що в структурі доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування згідно з поданими деклараціями/розрахунками найбільший вплив мали доходів від реалізації товарів, технічне обслуговування ліфтів, монтажно-ремонтні роботи, наладка, що й підтверджено поясненнями представника позивача.

Водночас, перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» задекларовано податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 3 317 715 грн. та перевіркою встановлено їх заниження на суму у розмірі 33 880 грн., перевіркою відображеного показника «Операції на митній території України» у загальній сумі 3 278 151 грн. встановлено, що на формування показників мало вплив здійснення операцій із реалізації товарів, технічне обслуговування, ліфтів, ремонтні роботи, в тому числі, встановлено заниження показників у рядку 1/1.1 податкових декларацій всього у сумі 30 130 грн.

Також встановлено, що фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» в період з серпня 2015 року по грудень 2016 року мало взаємовідносини з наступними контрагентами ТОВ «Латель», ТОВ «Блінктрейд», ТОВ «Струм Контакт», ТОВ «Серфакс» .

З матеріалів справи вбачається, що Фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» укладено договори із зазначеними контрагентами, а саме: 02.07.2015 року між Фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» та ТОВ «Латель» укладено договір на поставку будівельної опалубки та направляючих кабіни пасажирського ліфту, відповідно до умов якого продавець ТОВ «Латель» зобов'язується здійснити поставку будівельної опалубки та направляючих кабіни пасажирського ліфту, зазначений у п.1.1 даного Договору відповідно до видаткової накладної, яка є невід'ємною частиною даного договору відповідної якості згідно з нормами та правилами.

На виконання вказаного Договору позивачем отримано податкові накладні №701 від 31.07. 2015 року № №25 від 04.08,.2015 року та надано акт прийому-передачі будівельної опалубки від 31 липня 2015 року, від 04 серпня 2015 року та виписки по рахунку.

По взаємовідносинам з зазначеним контрагентом позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 10 250 грн.

01 листопада 2016 року позивачем та ТОВ «Блінктрейд» укладено договір на проведення виконання комплексів робіт №01-11/2016, відповідно до умов якого Підрядник ТОВ «Блінктрейд» зобов'язується виконати роботи за узгодженою договірною ціною і під контролем технічної служби Замовника з належною якістю за існуючими нормами і правилами.

На виконання умов даного договору позивач отримав податкову накладну №9 від 29.11.2016 року та надано договірну ціну станом на 01 листопада 2016 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіти та витрат за листопад 2016 року, виписки по банківському рахунку.

По взаємовідносинам із зазначеним контрагентом позивачем віднесено до складу податкового кредиту у листопаді 2016 року у розмірі 10064 грн.

Щодо господарських операцій з ТОВ «Струм Контакт», в акті перевірки зазначено, що в липні 2016 року згідно єдиного реєстру податкових накладних встановлено продаж придбаних послуг різним покупцям, що свідчить про те, що фактично має місце документальне оформлення господарських операцій з надання послуг, внаслідок чого позивачем до податкового кредиту віднесено ПДВ у розмірі 65 66 грн.

До того ж, в акті перевірки зазначено, що за результатами даних Єдиного реєстру податкових накладних за періоди грудень 2015 року - січень 2016 року встановлено, що ТОВ «Серфакс» документально оформлювало операції з реалізації різносортних та різнопланових товарів та значного асортименту різноманітних послуг на адресу контрагентів - покупців, в той час, як придбання даного товару (товарів, послуг) у відповідному обсягу за вказаний період не відбувалося.

Позивачем по взаємовідносинам із контрагентом віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ у розмірі 7000 грн.

Податковий орган зробив висновок, що позивач при здійсненні зазначеного придбання не мало на меті використання його у господарській діяльності, внаслідок чого встановлено порушення п.198.5 ст. 198 ПК України в частині не віднесення Фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» сум ПДВ від вартості придбання у зазначених контрагентів до складу податкових декларацій.

Мотивуючи власні доводи контролюючий орган зазначав, що контрагенти позивача у зазначений період, а саме: ТОВ «Латель», ТОВ «Блінктрейд», ТОВ «Струм Контакт», ТОВ «Серфакс» відповідно до податкової інформації не здійснювали господарську діяльність, у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів у достатній кількості, виробничого обладнання, транспортних засобів та торгівельного обладнання, відсутність у підприємств необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині виробництва, монтажу, зборки, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей, що свідчить про неможливість здійснення господарської діяльності. Окрім того, деякі підприємства, а саме: ТОВ «Латель», ТОВ «Ентре Агро», ТОВ «Блінктрейд», ТОВ «Полюс-капітал», ТОВ «Ірбудстрах» фігурують у судових вироках.

Перевіркою формування податкового кредиту за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року встановлено його завищення всього у сумі 200 711 грн. по взаємовідносинам з такими контрагентами: ТОВ «Будпромтех плюс», ТОВ «Ентер Агро», ТОВ «Експо- Пассаж», ТОВ «Латусрейд», ТОВ «Ірбудстрах», ТОВ «Будсервіс Тайм», ТОВ «Грін Сістемс», ТОВ «Корпус Про», ТОВ «Трейд- Комплект», основною номенклатурою послуг, що постачались на адресу Фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт» є технічне обслуговування та поточний ремонт пасажирських ліфтів.

З матеріалів справи вбачається, що між зазначеними підприємствами та позивачем укладались типові договори, змістом яких підприємств - постачальник приймає на себе виконання комплексу робіт по узгодженій договірній ціні та під контролем технічної служби Замовника, вартість робіт визначається в розмірі договірної ціни та складає суму на підставі актів виконаних робіт, а саме: 18 вересня 2014 року між позивачем та ТОВ «Будпромтех плюс» укладено договір підряду на виконання окремих видів та комплексу робіт №16-09-2014, відповідно до умов якого Підрядник приймає на себе обов'язки щодо виконання комплексу робіт за узгодженою договірною ціною та під контролем технічної служби Замовника.

На виконання умов зазначеного договору позивачем отримано податкові накладні № 4 від 30.09.2014 року №7 від 20.11.2014 року №14 від 28.11.2014 року, №15 від 28.11.2014 року та надано локальний кошторис №2-1-1 станом на 03 листопада 2014 року, договірну ціну станом на 03 листопада 2014 року, акт №2011/11 за листопад 2014 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2014 року, договірну ціну станом на 27 жовтня 2014 року, акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2014 року, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 станом на 27 жовтня 2014 року та виписки по рахунку, платіжні доручення.

16 вересня 2014 року позивачем укладено з ТОВ «Ентер-Агро» договір підряду на виконання окремих видів та комплексу робіт №16-09/2014, на виконання якого позивачем надано договірну ціну станом на 01 жовтня 2014 рок, договір про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2014 року, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року, договірну ціну станом на 16 вересня 2014 року, довідку про вартість будівельних робіт та витрат за жовтень 2014 року, акт №2010/18 за жовтень 2014 року, виписки по рахунку.

Позивачем отримано податкові накладні №66 від 20.10.2014 року, №174 від 31.10.2014 року, №175 від 31.10.2014 року.

26 червня 2014 року позивачем укладено з ТОВ «Латусрейд» договір підряду на виконання окремих видів та комплексу робіт №26-06/2014-1, відповідно до умов якого Підрядник взяв на себе виконання комплексу спеціальних робіт, на виконання якого позивачем надано виписки з рахунку, акт здачі-прийняття робіт №ОУ-000008 від 31 липня 2014 року та позивачем отримано податкові накладні №60 від 28.07.2014 року, 61 від 31.07.2014року.

Щодо господарських відносин з ТОВ «Ірбудстрах», встановлено, що 16 квітня 2015 року позивачем укладено договір підряду №16-04/2015 на виконання окремих видів та комплексу робіт, відповідно до умов якого позивачем надано договірну ціну станом на 16 квітня 2015 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за травень 2015 року, акт №1 приймання виконаних будівельних робі за травень 2015 року, виписку по рахунку та отримано податкову накладну №38 від 08.05.2015 року.

По взаємовідносинам з ТОВ «Корпус Про», позивачем надано договір №14-05/2015 на поставку пасажирського ліфту, відповідно до умов якого замовник доручає, а Продавець приймає на себе виконання поставки вантажу противагу ліфту та купе кабіни ліфт Г/П 400 кг. Відповідно до п.2.1 Договору, Продавець зобов'язується здійснити поставку екструдер шнекового в комплекті, вказаний у п.1.1. Договору, відповідно до видаткової накладної, яка є невід'ємною частиною Договору відповідної якості відповідно до діючим правилам та нормам.

На виконання зазначеного Договору позивачем отримано податкові накладні № 67 від 29.05.2015 року, №66 від 26.05.2015 року та надано акти прийому-передачі вантажу противага ліфту від 26 травня 2018 року; від 29 травня 2018 року, видаткову накладну від 26 травня 2015 року №2605/36; від 29 травня 2015 року №2905/140 та банківські виписки.

Щодо господарських операцій ТОВ «Трейд- Комплект», матеріалами справи підтверджено, що 02.02.2016 року укладено договір №02-02/2016 про виготовлення металоконструкцій, на виконання якого надано акт №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.02.2016 року; №2 від 25.03.2016 року; №3 від 25.03.2016 року та банківські виписки. Позивачем отримано податкові накладні №129 від 29.02.2016 року, №29 від 10.03.2016 року; 84 від 17.03.2016 року, рахунок №84 від 17.03.2016 року

До того ж, матеріалами справи підтверджено, що позивачем укладені договори на поставку частинного перетворювача та вантажу противага пасажирського ліфту від 27 квітня 2015 року з ТОВ «Геркос Проф», відповідно до умов якого Продавець приймає на себе виконання частинного перетворювача та вантажу противаги пасажирського ліфту відповідно до видаткової накладної, яка є невід'ємною частиною Договору з відповідною якістю відповідно діючих норм та правил.

На виконання зазначеного договору позивачем отримано податкові накладні №95 від 20.05.2015 року та на виконання надано акт прийому передачі від 21 травня 2015 року, видаткову накладну №2105/15 від 21 травня 2015 року, виписки по рахунку.

14 липня 2015 року позивачем укладено договір підряду на виконання окремих видів та комплексу робіт №14-07/2015 з ТОВ «Горсан», відповідно умов якого надано договірну ціну станом на 14 липня 2015 року, акт №1 прийому виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року, банківську виписку та отримано податкові накладні №32 від 07.08.2015 року.

05 серпня 2015 року Позивачем укладено з ТОВ «Енергостар Груп» договір підряду №05-08/2015 на виконання окремих видів та комплексу робіт, на виконання якого позивачем надано договірну ціну станом на 05 серпня 2015 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за вересень 2015 року, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2015 року, виписку з рахунку та податкові накладні № 9 від 03.09.2015 року.

Крім того позивачем 08 грудня 2015 року укладено договір з ТОВ «Кенто Союз» №08-12/2015 на поставку пасажирського ліфта, згідно з яким Продавець зобов'язується здійснити поставку редуктора ліфтового РГЛ 160 та електродвигуна ліфтового 5-АН160 вказаних у п.1.1. Договору відповідно видаткової накладної відповідної якості за відповідними нормами та правилами, відповідно до якого позивачем надано видаткову накладну №775 від 30 грудня 2015 року та податкову накладну №775 від 30.12.2015 року

16 березня 2016 року позивачем укладено договір з ТОВ «Бест Концепт» на проведення виконання комплексів робіт №16-03/2016 від 16 березня 2018 року, на виконання якого позивачем надано договірну ціну станом на 16 березня 2016 року, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за березень 2016 року, акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2016 року та отримано податкову накладну №200 від 31.03.2016 року.

Фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» 03.10.2016 року укладено договір підряду на виконання окремих видів та комплексу робіт №03-10/2016, на виконання умов якого позивачем надано договірну ціну станом на 03 жовтня 2016 року, довідку про вартість виконаних робіт та витрат за жовтень 2016 року, акт №1 прийому виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року, договірну ціну за 03 жовтня 2016 року, та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2016 року, акт №2 прийому виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року та отримано податкову накладну №19 від 27 жовтня 2016 року №20 від 27 жовтня 2016 року.

При цьому податковим органом в акті перевірки зазначено, що відповідно до інформації, зазначених у акті контрагентів позивача, встановлено відсутність основних засобів, трудових ресурсів та виробничих потужностей, управлінського та технічного персоналу, складських приміщень та транспортних засобів, та не встановлено місцезнаходження зазначених підприємств та їх посадових осіб, таким чином перевіряючим органом зроблено висновок про штучне формування податкового кредиту третім особам та сприянню в отриманні податкової вигоди у вигляді заниження сплати суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

Також в акті перевірки зазначено, що на підтвердження господарських операцій з вищезазначеними контрагентами позивачем надано первинні документи, які не відповідають вимогам статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та не підтверджують фактичного здійснення господарських операцій, а навпаки містять відомості, що спростовують її здійснення по взаємовідносинам з контрагентами, зазначеними у акті перевірки.

Така інформація слугувала однією з вагомих підстав для визнання господарських операцій нереальними, а первинні документи, якими було оформлено дані операції, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, зокрема, положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки в такому випадку відсутня господарська операція як певна дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

В ході перевірки Фірми у вигляді ТОВ «Краянліфт» контролюючим органом було досліджено лише первинні документи позивача, первинні документи, якими контрагенти підприємства оформили господарські операції, податковим органом не досліджувались.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Так, одним із видів доходу позивача є дохід від реалізації матеріалів, технічне обслуговування ліфтів, монтажно-ремонтні роботи, наладка.

З акту перевірки вбачається, що протягом перевіряємого періоду позивач здійснював господарську діяльність щодо залучення спеціалістів для виконання робіт щодо обслуговування ліфтів відповідної якості з відповідною якістю та нормами, правилами.

Вищевикладені господарські операції можна виокремити на договори щодо поставки товарів та надання певних послуг (наприклад, монтаж ліфтів) за участю технічної служби позивача.

Згідно поданих позивачем до матеріалів справи документів, між Фірмою у вигляді ТОВ «Краянліфт» (як Замовником) та суб'єктами підприємницької діяльності (постачальниками) - ТОВ «Латель», ТОВ «Блінктрейд», ТОВ «Будпромтех Плюс», ТОВ «Інтер Агро», ТОВ «Латустрейд», ТОВ «Геркос Проф», ТОВ «Горсан», ТОВ «Енергостар Груп», ТОВ «Кенто Союз», ТОВ «Бест Концепт», ТОВ «Плюс Капітал» укладено ряд однотипних за змістом договорів поставок товарів.

Представник позивача пояснив, що ці договори були укладені для виконання свого основного виду діяльності, зокрема, щодо виконання замовлень.

Водночас в ході судового розгляду на підтвердження цьому доказів надано не було.

Також представник позивача пояснив, що такий товар був доставлений поставником, яким чином та на якому транспорті, з цього приводу суду не надані відповідні докази.

При цьому із податкової інформації вбачається, що ці підприємства - контрагенти позивача за основним видом своєї господарської діяльності не виконують діяльність, яка була предметом цих договорів.

Отже, позивачем не надано до даних договорів доказів, які б свідчили про виконання вказаного виду робіт, будь-яких дозволів на виконання зазначеного виду робіт та не надано доказів фактичного перевезення як-то: товарно-транспортні накладні на вантаж, паспортів маршруту, ліцензії на здійснення перевезень, інших доказів, які б містили інформацію про найменування та кількість вантажу, який перевозився, місце його навантаження та розвантаження, маршрут перевезення для виконання робіт за договорами поставки.

Згідно пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля (пункт 11.1 Правил № 363).

Пунктом 11.7 Правил встановлено, що перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

На підставі цієї норми товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов'язану сторону щодо доставки товару. При цьому, однак, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

Сам факт наявності у позивача податкових чи-то видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг) не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах.

Аналогічна позиція викладена постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №П/811/2247/14.

До того ж, позивачем не були надані до суду жодні документальні докази проведення розрахунків та/або обліку в бухгалтерському обліку відповідних сум кредиторської заборгованості, здійснення оприбуткування, обліку та списання товарів, що надійшли від постачальників, за надані послуги. У зв'язку з чим, суд доходить висновку, що наданими позивачем матеріалами не підтверджено факти руху активів (товарів, коштів) та/або виникнення зобов'язань в результаті укладених спірних договорів.

По договорам щодо надання послуг, варто зазначити таке.

Представник позивача в ході судового розгляду пояснив необхідність залучення інших підприємств для виконання своєї основної господарської діяльності - монтаж (демонтаж) ліфтів, через те, що було скорочення штату працівників товариства та товариство не встигало виконати самостійно всі замовлення, які поступали на той час.

Водночас, на підтвердження цих доводів позивачем не надані належні та допустимі докази щодо наявності таких замовлень та надання згоди замовників на виконання таких робіт іншими підрядними організаціями.

Із податкової інформації вбачається, що такі підприємства не мали дозволів на виконання цих робіт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки».

Згідно пункту 11 додатку 3 цього Порядку, до машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки відносяться вантажопідіймальні крани і машини, ліфти, ескалатори, пасажирські конвеєри, пасажирські підвісні канатні дороги, фунікулери, підйомники та колиски для підіймання працівників.

На підставі пункту 2 додатку 2 цього Порядку, до видів робіт підвищеної небезпеки відносяться монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, що зазначені у додатках 3 і 7 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки.

Отже, беручи до уваги результати проведеного аналізу наданих позивачем до матеріалів справи копій первинних документів та сформований відповідачем висновок про відсутність документального підтвердження реального руху активів (коштів, товарів) та зобов'язань між позивачем та його контрагентами-постачальниками згідно з укладеними договорів поставок та щодо надання послуг, суд першої інстанції правитльно дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість висновків акта перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.07.2017, № судового рішення в ЄДРСРУ 67900171

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта, що на момент вчинення правочинів контрагенти були зареєстровані як платники ПДВ, а той факт, що пізніше така реєстрація була анульована не свідчать про їх не добросовісність та штучний характер цих правочинів не беруться судом до уваги, оскільки не спростовують обставини встановлені судом.

Посилання позивача щодо невірного розрахунку донарахованого відповідачем податку на додану вартість є недоречними, оскільки із наданих пояснень свідками вбачається, що тільки при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті Податкового кодексу України, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Щодо доводів про діяльність контрагентів (постачальників) слід зазначити, що діяльності позивача з контрагентами було надано оцінку в мотивувальній частині судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Краянліфт» залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі № 815/1098/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 21 лютого 2019 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк