Справа № 2140/1637/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1637/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Державної міграційної служби в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Державної міграційної служби в Херсонській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби в Херсонській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що в січні 2018 року звернулася до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

16.07.2018 року позивачем було отримано рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні від 13.06.2018 року № 10/6 на підставі п.4 ч.1ст. 10 Закону України про імміграцію.

Підставою звернення було те, що позивач знаходиться на території України законно та є матір'ю громадянина України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням управління Державної міграційної служби в Херсонській області від 13.06.2018 року позивача позбавлено права на отримання дозволу на імміграцію в Україну. ОСОБА_3 вважає таке рішення неправомірним, оскільки в ньому не вказано конкретних законних підстав для відмови.

За таких обставин позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 13.06.2018 року № 10/6 начальника Дніпровського РВ у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки В'єтнаму;

- зобов'язати Дніпровський РВ у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Зазначив, що для отримання дозволу на імміграцію в Україну заявниця надала свідоцтво про народження своєї дитини ОСОБА_3, уродженця міста Херсона, серії НОМЕР_1, з позначкою «первинне», видане Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського Управління юстиції від 17.01.2006 року.

При перевірці за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, доступ до якого надано ДМС на початку 2018 року, встановлено відсутність актового запису про народження вказаної дитини. В ході проведення перевірки, з метою підтвердження законності видачі вищевказаного свідоцтва про народження, 27.02.2018 за вих. № 10/2067 Дніпровським РВ у м. Херсоні УДМС направлено запит до Дніпровського районного у місті Херсоні відділу державного реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо підтвердження чи спростування факту видачі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.01.2006 на ОСОБА_3 за актовим записом № 15.

07.06.2018 року УДМС України в Херсонській області після надходження відповідей з регіональних органів СБУ, Сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Херсонській області та Держприкордонслужби направлені матеріали справи відносно позивача для прийняття відповідного рішення до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС.

09.06.2018 року за вхідним № 6132 до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС надійшла відповідь Дніпровського районного у місті Херсоні відділу державного реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на запит Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС з інформацією про відсутність актового запису № 15 про народження ОСОБА_3 та неможливість підтвердити факт видачі свідоцтва про народження вищевказаної серії.

Відповідно до п. 16 Порядку № 1983 територіальний орган чи підрозділ аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абз. 2 п. 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Дніпровським РВ у м. Херсоні УДМС на підставі отриманої інформації та здійснення перевірки всіх обставин прийнято рішення від 13.06.2018 № 10/6 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 13.06.2018 року № 10/6 начальника

Дніпровського РВ у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки Вєтнаму.

Зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

На вказане рішення управлінням Державної міграційної служби в Херсонській області подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Апелянт вказує на те, що актовий запис про народження було поновлено вже після прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну після 13.06.2018 р., а саме 15.06.2018 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_4 є матір'ю громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У січні 2018 року позивач звернулася до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до рішення від 13.06.2018 року № 10/6 громадянці В'єтнаму ОСОБА_3 на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання імміграції регулюються Конституцією України, Законом України «Про імміграцію» та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

Якщо іммігрує один з батьків, якого (яку) супроводжують неповнолітні діти, він (вона) повинен подати заяву чоловіка (дружини), посвідчену нотаріально, про те, що він (вона) не заперечує проти імміграції дітей разом з батьком (матір'ю). У випадку відсутності такої згоди батько (мати) повинен подати рішення відповідного державного органу про залишення дітей при батькові (матері). Зазначене рішення має бути легалізоване консульською установою України, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Крім зазначених документів подаються:

1) для осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 4 цього Закону, - документ, що підтверджує підтримку їхнього клопотання центральним органом виконавчої влади України;

2) для осіб, зазначених у пункті 2 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що підтверджують відповідність рівня кваліфікації спеціаліста або робітника вимогам, передбаченим у переліку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері праці;

3) для осіб, зазначених у пункті 3 частини другої статті 4 цього Закону, - копії статуту та/або зареєстрованих договорів (контрактів) про інвестиційну діяльність та довідка банку про надходження іноземної інвестиції в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України;

5) для осіб, зазначених у пункті 5 частини другої статті 4 цього Закону, - документ, який підтверджує, що особа раніше перебувала в громадянстві України;

6) для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні;

7) пункт 7 частини сьомої статті 9 виключено;

8) для осіб, зазначених у пункті 8 частини другої статті 4 цього Закону, - копія документа, що підтверджує встановлення особі статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми, а також документ, що підтверджує факт безперервного проживання особи на законних підставах на території України протягом трьох років з дня встановлення їй статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) для осіб, зазначених у пункті 9 частини другої статті 4 цього Закону, - документ, що підтверджує факт проходження військової служби у Збройних Силах України;

10) для осіб, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів про призначення їх опікунами чи піклувальниками над громадянами України або про встановлення над ними опіки чи піклування громадянина України;

11) для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону, - документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України»;

12) для осіб, зазначених у пункті 4 частини третьої статті 4 цього Закону, - подання центрального органу виконавчої влади України про те, що імміграція особи становить державний інтерес для України;

13) для осіб, зазначених у пункті 5 частини третьої статті 4 цього Закону, - документи, що підтверджують отримання статусу закордонних українців, або копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки із закордонними українцями.

Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

Якщо за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством України передбачена сплата державного мита або консульського збору, разом із заявою подається документ про його сплату.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію передбачені статтею 10 Закону України «Про імміграцію». Дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було подано до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області усі документи необхідні для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень».

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ДМС України в Херсонській області з метою перевірки поданих позивачем документів були направлені запити до сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП України в Херсонській області, Держприкордонслужби України, УСБУ в Херсонській області.

Зазначеними компетентними органами було встановлено відсутність підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію.

Апелянт вказує на те, що єдиною та головною підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну було те, що позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо зазначено неправдиві відомості, оскільки факт видачі свідоцтва про народження дитини не був підтверджений, відсутня інформація щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_3.

Тобто, не доведені родинні відносини позивача з громадянином України, на підтвердження чого апелянт вказує на відповідь Дніпровського районного у місті Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 09.06.2018 року № 6132 про відсутність актового запису № 15 про народження ОСОБА_3.

Проте, колегією суддів встановлено, що представником позивача було направлено адвокатський запит до Дніпровського районного у м. Херсоні відділу РАЦС ГТУЮ у Херсонській області щодо наявності актового запису про народження ОСОБА_3.

Згідно листа Дніпровського районного у м. Херсоні відділу РАЦС ГТУЮ у Херсонській області від 17.07.2018 року № 3800/14.22-35, було повідомлено про наявність актового запису № 15 про народження ОСОБА_3, який було поновлено 11.10.2005 року.

Положеннями пункту 11 Порядку № 1983 визначено, що у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть витребувати інші документи, які уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

З викладеного вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки документів, а також запрошення для надання пояснень заявників, стосовно яких розглядається це питання.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що позивачем надавалися відповідачу завідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, які втратили чинність.

Разом з тим, підтвердженням того, що дитина позивача є громадянином України є паспорт громадянина України серії МР № 291341, виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області від 06.06.2009 року.

Апелянтом не надано суду належних доказів існування обставин, які передбачені положеннями ст. 10 Закону України «Про імміграцію», та які б надавали апелянту підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, а рішення про відмову у наданні такого дозволу від 13.06.2018 № 10/6 стосовно громадянки Республіки В'єтнаму ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20.02.2019 року.

Джабурія О.В.

Вербицька Н. В.