Справа № 824/2197/14-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2019 року

Київ

справа №824/2197/14-а

адміністративне провадження №К/9901/4558/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєва В.І. Пасічник С.С. розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуСокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області
на постановуЧернівецького окружного адміністративного суду від 24.06.2014 (суддя - Маренич І.В.)
на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 (колегія у складі суддів: О.П. Курко, О.В. Білоус, Д.І. Совгира)
у справі № 824/2197/14-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-Агро»
доСокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь-Агро» (далі - Товариство) звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду із вказаним позовом до Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - ОДПІ), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 31.03.2014.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що порушення граничного терміну сплати, самостійно визначеного грошового зобов'язання з ПДВ на спеціальний рахунок ним не допущено, так як відповідна сплата була здійснена в останній відведений законодавством на то день. При цьому ним проводиться підприємницька діяльність у сфері сільського господарства, тому з урахуванням вимог статті 209 Податкового кодексу України (далі - ПК України) сплачені кошти з ПДВ зараховуються на спеціальні рахунки, а не Державного бюджету, що виключають умови за якими можуть застосовуватись штрафні санкції згідно статті 126 ПК України.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.06.2014, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 позов задоволено, у зв'язку із тим, що сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) на спеціальний рахунок, не може вважатися грошовим зобов'язанням, у розумінні підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а отже, навіть у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів на спецрахунок підприємства, штрафні санкції, зазначені в пункті 126.1 статті 126 ПК України не можуть бути застосовані до Позивача, який знаходиться на спеціальному режимі оподаткування у сфері сільського господарства.

Не погоджуючись з даними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити, в більшій частині доводів якого цитує положення податкового законодавства, яким передбачено обов'язок платника вчасно сплачувати грошові зобов'язання, в тому числі самостійно визначені та на спеціальний рахунок.

У письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваних рішень судів попередніх інстанції - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОДПІ було проведено позапланову невиїзну перевірку Товариства (здійснює підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства, відповідно до статті 209 ПК України обрав спеціальний режим оподаткування) з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності зарахування сум податку на додану вартість на спеціальний рахунок за період з 01.10.2013 по 31.10.2013, про що складено акт від 20.03.2014 №180/1500/35668964, згідно висновків якого Позивачем порушено статтю 57 ПК України, а саме несвоєчасно сплачено податкові зобов'язання.

На підставі зазначених висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення форми «Ш» від 31.03.2014 №, яким на підставі статті 126 ПК України позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% за затримку на 1 (один) календарний день сплати грошового зобов'язання в розмірі 106411,00 грн., в сумі 10641,10 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням та отримавши позитивного результату від результату його адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду.

Відповідно до пункту 209.1 статті 209 ПК України (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. (пункт 209.2 статті 209 ПК України).

Згідно із пунктом 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 (далі - Порядок № 11) на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені статтею 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Пунктом 4 Порядку №11 передбачено, що сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

В свою чергу у відповідності до приписів пункту 14.1.39 статті 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, за несвоєчасну сплату такого зобов'язання, як-то було вчинено відповідачем в рамкам спірних правовідносин, до платника можуть застосовуватись фінансові санкції у вигляді накладення штрафу (статті 126 ПУ України).

Надаючи змістовного аналізу вказаних положень ПК України та Порядку №11, Верховний Суд погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, зроблених за наслідками розгляду даної справи зазначає, що податок який сплачувався позивачем підлягає зарахуванню на спеціальний рахунок, кошти по якому будуть йому доступні з січня 2018 року. Тобто має місце спеціальна процедура, визначена для таких платників як Товариство. Фактичної сплати ПДВ до Держаного бюджету України позивачем не здійснювалось, а тому правових підстав застосовувати положення статті 126 ПК України у ОДПІ не було.

Обставини того, що позивач здійснює підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства і відповідно до статті 209 ПК України обрав спеціальний режим оподаткування встановлено судами під час розгляду даної справи та не оспорюється відповідачем, в тому числі в касаційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду першої та апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сокирянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.06.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

........................

В.П.Юрченко
І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду