Справа № 0940/2418/18
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2019 р. справа № 0940/2418/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лучко О.О.

за участю секретаря Королевич О.В.

за участю сторін:

представника позивача: Муратової Н.І.,

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

19.12.2018 Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 101 105, 29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки в розмірі 56453,15 грн., який виник у зв'язку з несплатою податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 26942,43 грн. та 29510,72 грн., визначених податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» №32103-13 від 07.06.2017 за 2016 рік та №0-0917 від 31.05.2018 за 2017 рік відповідно, а також податковий борг з орендної плати за землю в розмірі 21206,52 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №2-0907 від 17.04.2018, та нарахованої пені у розмірі 23445,62 грн. Податкові повідомлення-рішення, яким визначено податкові зобов'язання з податку на нерухомість, прийняті на підставі рішення Коломийської міської ради №2019-49/2015 від 27.01.2015 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та рішення Коломийської міської ради №207-5/2016 від 18.02.2016 «Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 27.01.2015 №2019-49/2015». Оскільки відповідач є власником нерухомого майна - квартири в АДРЕСА_2, площею 352,4 кв.м, він є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому зобов'язаний сплатити визначене податковим органом податкове зобов'язання з даного податку за 2016 та 2017 роки в розмірі 56453,15 грн. Крім того, 21.11.2016 Коломийською міською радою з відповідачем укладено договір оренди земельною ділянкою, розташованої в АДРЕСА_2, площею 0,3304 га, в якому визначено розмір орендної плати за 2017 рік - 21206,52 грн. Оскільки відповідач не сплатив зобов'язання з орендної плати за землю за 2017 рік та нараховану пеню, а також з податку на нерухоме майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2018 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано від позивача ряд доказів (а.с.1-2).

Відповідач 03.01.2019 отримав дану ухвалу суду, однак не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Позивач надав суду докази, які він витребував ухвалою про відкриття провадження у справі (а.с.38-45, 51-61).

У судове засідання, призначене на 22.01.2019, відповідач не з'явився, а тому розгляд справи було відкладено до 19.02.2019.

У судовому засіданні, призначеному на 19.02.2019, представник позивача підтримав поданий позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначив, що відповідач не оскаржував податкові повідомлення-рішення, на підставі яких стягуються суми податкового боргу відповідача.

Відповідач в судове засідання, призначене на 19.02.2019, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Жодних клопотань на адресу суду не надав.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи, заслухавши представника позивача, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступне.

ОСОБА_2 (далі відповідач) є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плати за землю.

Відповідачу на праві приватної власності належить такий об'єкт нерухомого майна: квартири в АДРЕСА_2, площею 352,4 кв.м,, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 100366457 від 11.05.2005 року (а.с.42).

Позивач, як контролюючий орган, обчислив суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки щодо зазначеного вище об'єкту нерухомості з урахуванням ставок податку, встановлених рішенням Коломийської міської ради №2019-49/2015 від 27.01.2015 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та рішення Коломийської міської ради №207-5/2016 від 18.02.2016 «Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 27.01.2015 №2019-49/2015».

На підставі даних АІС "Податковий блок" та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно з п.п.54.3.3. п.54.3. ст.54 ПК України та відповідно до п.п.266.7.2. п.266.7. ст.266 ПК України ГУ ДФС в Івано-Франківській області за податковий період 2016 рік та 2017 рік визначило відповідачу суму грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 26942,43 грн. та 29510,72 грн. відповідно до податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №32103-13 від 07.06.2017 за 2016 рік та №0-0917 від 31.05.2018 за 2017 рік відповідно (а.с.10,12).

Вказані податкові повідомлення-рішення були надіслані відповідачу та ним отримані (а.с.10, 12). В судовому порядку дані податкові повідомлення-рішення відповідач не оскаржував, що підтверджується доводами позивача в судовому засіданні.

Крім того, 21.11.2016 Коломийською міською радою з відповідачем укладено договір оренди земельною ділянкою, розташованої в АДРЕСА_2, площею 0,3304 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, строком дії на 38 років з правом пролонгації, та орендною платою у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до інформації Коломийської міської ради розмір орендної плати за вказану земельну ділянку за 2017 рік становив 21206,52 грн. (а.с. 41-44).

На підставі отриманих даних, ГУ ДФС в Івано-Франківській області визначило відповідачу суму грошового зобов'язання з орендної плати за землю в розмірі 21206,52 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №2-0907 від 17.04.2018, та нарахувало пеню за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань у розмірі 23445,62 грн. (а.с.17).

Вказане податкове повідомлення-рішення було надіслано відповідачу та ним отримане (а.с.11). В судовому порядку дане податкове повідомлення-рішення відповідач не оскаржував, що підтверджується доводами позивача в судовому засіданні.

16.07.2014 позивач виставив відповідачу податкову вимогу форми «Ф» за №812-25 на суму податкового боргу 35818,02 грн., яка ним отримана (а.с.13). Оскільки податковий борг не був погашений відповідачем і в подальшому зріс, нова податкова вимога відповідачу не виставлялась.

Невиконання відповідачем свого обов'язку зі сплати податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, орендної плати за землю визначене податковим органом за 2016 та 2017 роки слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Стосовно позовних вимог про стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд виходив з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71) внесено низку змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України), в тому числі викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України, а саме: введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості. Даний Закон набрав чинності 01.01.2015.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (п.п.«а» п.п.266.1.2. п.266.1 ст.266 ПК України.

Згідно з п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п.266.3.1. п.266.3 ст.266 ПК України).

Відтак, відповідач як власник об'єкту житлової нерухомості - квартири, є платником податку.

Відповідно до п.п.266.3.2. п.266.3. ст.263 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно п.п.266.5.1. п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час визначення податкового зобов'язання за 2016 рік) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування .

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на час визначення податкового зобов'язання за 2017 рік)).

Суд зазначає, що станом на 01.01.2016 місячний розмір заробітної плати становив 1378 грн., на 01.01.2017 місячний розмір заробітної плати становив 3200 грн., а тому ставка податку за 2016 рік не повинна перевищувати 41,34 грн. за 1 кв.м бази оподаткування, а за 2017 рік не повинна перевищувати 48 грн. за 1 кв.м бази оподаткування.

Згідно із п.п.266.6.1. п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

В п.п.266.7.1. п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.п.266.7.2. п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України).

Як встановлено судом, котролюючим органом було обчислено суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки, виходячи з площі об»єкту житлової нерухомості, що належить відповідачу (352,40 кв.м), та з урахуванням ставок податку, визначених рішенням Коломийської міської ради №2019-49/2015 від 27.01.2015 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та рішення Коломийської міської ради №207-5/2016 від 18.02.2016 «Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 27.01.2015 №2019-49/2015», винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №32103-13 від 07.06.2017 за 2016 рік в розмірі 26942,43 грн. та податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-0917 від 31.05.2018 за 2017 рік в розмірі 29510,72 грн.

Крім того, стосовно визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (п.п.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України).

Відповідно до п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1. п.12.3 ст.12 ПК України)

Згідно з п.п.12.3.3. п.12.3 ст.12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Відповідно до п.п.12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В п.12.4 ст.12 ПК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом (п.п.12.4.1 даної статті); визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу (п.п.12.4.2. даної статті); до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду ( п.п.12.4.3 даної статті).

Відповідно до п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Платники місцевих податків та зборів при визначенні своїх податкових зобов'язань можуть використовувати зведену інформацію, розміщену на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Такі платники звільняються від відповідальності у разі, якщо у зведеній інформації, розміщеній на офіційному веб-сайті, виявлено помилку, що містить розбіжності між даними контролюючих органів та даними офіційно оприлюдненого рішення про встановлення місцевих податків та зборів. У такому разі до таких платників податку штрафні санкції та пеня, передбачені цим Кодексом за порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що спричинені такою помилкою, не застосовуються, підстав для притягнення платника податків та/або його посадових осіб до відповідальності немає.

Таким чином, законодавець встановив чіткий строк, до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків і зборів.

В той же час пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» N 909-VIII від 24.12.2015 установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Положення аналогічного змісту закріплені і в пункті 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» N 1791-VIII від 20.12.2016, відповідно до якого в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, у 2016 та 2017 зупинено дію підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України, а тому відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

У разі прийняття органами місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік після 01.01.2016 та на 2017 рік після 01.01.2017 року термін, з якого вони вступають в силу, визначається в самому рішенні.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок фізичних осіб сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки незалежно від строків прийняття місцевими радами рішень про встановлення місцевих податків та зборів.

В той же час податок на майно був встановлений рішенням Коломийської міської ради №2019-49/2015 від 27.01.2015 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та рішенням Коломийської міської ради №207-5/2016 від 18.02.2016 «Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Коломийської міської ради від 27.01.2015 №2019-49/2015», тобто у визначений законодавством термін.

Стосовно стягнення податкового боргу по орендній платі за землю, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків відноситься податок на майно, який складається, серед іншого, і з плати за землю (ст.265 ПК України).

Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі (п.269.1 ст.269 ПК України), а об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.270.1 ст.270 ПК України).

Згідно із п.п.271.1 п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1, ст.285 ПК України).

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно із п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня (п. 287.2. ст.287 ПК України).

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст.287 ПК України).

Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.2-п.288.4 ст.288 ПК України).

Згідно із п.п. 288.5.1 п.288.5. ст.288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (п.288.7 ст.288 ПК України).

Як встановлено судом, 21.11.2016 між Коломийською міською радою та відповідачем укладено договір оренди земельною ділянкою, розташованої в АДРЕСА_2, площею 0,3304 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, строком дії на 38 років з правом пролонгації, та орендною платою у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до інформації Коломийської міської ради розмір орендної плати за вказану земельну ділянку за 2017 рік становив 21206,52 грн. (а.с. 41-44).

На підставі отриманих даних, ГУ ДФС в Івано-Франківській області визначило відповідачу суму грошового зобов'язання з орендної плати за землю в розмірі 21206,52 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №2-0907 від 17.04.2018.

Вказане податкове повідомлення-рішення було надіслано відповідачу та ним отримане (а.с.11). В адміністративному та судовому порядку дане податкове повідомлення-рішення відповідач не оскаржував, що підтверджується доводами позивача в судовому засіданні.

Стосовно нарахування відповідачу пені за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань з плати за землю у розмірі 23445,62 грн. , суд зазначає таке.

Згідно з п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п.п.129.1.1); при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження) (п.п.129.1.2); при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (п.п.129.1.3).

Відповідно до п.129.3 ст.129 ПК України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань (п.п.129.3.1); у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків (п.п.129.3.2); у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України) (п.п.129.3.3); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини) (п.п.129.3.4). У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Згідно із п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов'язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

З огляду на вищевказане, підлягає стягненню з відповідача пеня, нарахована за несвоєчасне погашення заборгованості по орендній платі за земельну ділянку, в розмірі 23445,62 грн., що підтверджується зворотнім боком облікової картки відповідача (а.с.17).

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (підпункт 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 ПК України).

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 54.12 статті 54 ПК України якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Згідно із п.56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків (підпункт 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України).

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (підпункт 56.18 пункту 56.17 статті 56 ПК України ).

Відповідно до пункту 57.2 статті 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно із пунктом 58.1 статті 58 ПК Укрїни контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг (пункт 58.3 статті 58 ПК України).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України).

Як встановлено судом, позивачем 16.07.2014 надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ф» за №812-25, яка ним отримана (а.с.13) та залишена без реагування, а податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов'язань, не був сплачений відповідачем і нова податкова вимога не надсилалась.

Аналіз наведених норм вказує на те, що визначені позивачем у податкових повідомленнях-рішеннях грошові зобов»язання відповідача з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки, з орендної плати за землю є узгодженими, в адміністративному та судовому порядку не оскаржувалися, а тому є чинними і набули статусу податкового боргу.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Отже, факт узгодження податкового зобов'язання має наслідком обов'язок платника податку сплатити таке зобов'язання у встановлений законом строк. Невиконання обов'язку зі сплати узгодженого податкового зобов'язання призводить до набуття таким зобов'язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що контролюючим органом було дотримано вимоги Податкового кодексу України при визначенні позивачу грошових зобов'язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, орендної плати за землю, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Такі витрати позивачем понесені не були, а тому відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід бюджету податковий борг в розмірі 101105 (сто одна тисяча сто п'ять) гривень 29 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Головне управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018);

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1).

Суддя Лучко О.О.

Рішення в повному обсязі складене 22 лютого 2019 р.