Справа № 0240/3491/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 лютого 2019 р. Справа № 0240/3491/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака В.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Іноземного підприємства "ОСОБА_3 Україна" до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Іноземне підприємство "ОСОБА_3 Україна" (далі - ІП "ОСОБА_3 Україна", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку щодо порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, за наслідками якої складено акт № 19859/50-01/37247514 від 10.08.2018.

У вказаному акті перевірки відображено інформацію про порушення позивачем пункту 57.1 статті 57, пункту 57.3 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового Кодексу України від 12 2 2111 №2755-V1(зі змінами та доповненнями) (далі ПК України), а саме терміну сплати (перерахування) узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 363701,95 гривень.

Вищезазначене порушення, на думку перевіряючих, виникло внаслідок несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобовязання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з ПДВ № НОМЕР_1 від 21.05.2018, податкового повідомлення-рішення (форма «Н») № НОМЕР_2 від 21.12.2017, податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № НОМЕР_3 від 14.08.2015 (а.с.10).

На підставі вищезазначеного акту перевірки податковим органом 27.08.2018 було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивача зобов'язано сплатити штраф в сумі 19606,87 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким позивача зобов'язано сплатити штраф в сумі 26566,76 грн.

Позивач не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями ГУ ДФС у Вінницькій області звернувся з адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.10.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні 15.11.2018 судом оголошено перерву до 11.12.2018.

В підготовчому судовому засіданні 11.12.2018 судом оголошено перерву до 26.12.2018.

Ухвалою від 26.12.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено відкласти підготовче судове засідання з підстав першої неявки представника позивача судове засідання.

Ухвалою від 04.02.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 06.02.2019.

В судовому засіданні 06.02.2019 судом оголошено перерву до 12.02.2019.

У судовому засіданні 12.02.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив від 04.01.2019 за вх. №535.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення даного адміністративного позову з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву від 05.11.2018 за вх. №50040.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та розглянувши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Іноземне підприємство "ОСОБА_3 Україна" (), знаходиться на обліку в ГУ ДФС у Вінницькій області.

Так, 10.08.2018, на підставі п. 20.1 ст. 20, п. 31.1 ст. 31 та відповідно до п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, ст. 76 ПК України, відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача по питанню порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з ПДВ № НОМЕР_1 від 21.05.2018, податкового повідомлення-рішення (форма «Н») № НОМЕР_2 від 21.12.2017, податкового повідомлення-рішення (форма «Р») № НОМЕР_3 від 14.08.2015.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 19859/50-01/37247514 від 10.08.2018 (а.с. 9-10).

На підставі вищезазначеного акта перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області 27.08.2018 було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 19606,87 грн. (а.с. 13) та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 26566,76 грн. (а.с. 12).

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 21.1.1 - пп. 21.1.5 п. 21.1 ст. 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктами 49.1, 49.3 ст.49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

При цьому, згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 49.18.1 п. 49.18, п. 49.20 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Граничні строки подання податкової декларації можуть бути збільшені за правилами та на підставах, які передбачені цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, останній календарний день для подачі позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року припадає на 20.05.2018, яке є вихідним, а тому останнім днем для подачі є перший робочий день, що настає за вихідним днем, а саме - 21.05.2018.

А тому, відповідно до п. 57.1 ПК України, останній день для сплати податку на додану вартість за квітень 2018 року припадає на 01 червня 2018 року (включно).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2018 року позивачем фактично здійснено сплату податку на додану вартість на суму 266 182,00 грн., підтвердженням чого є копія платіжного доручення №620 від 31 травня 2018 року і що не заперечувалось відповідачем.

При цьому, згідно відмітки банку, операцію за вказаним вище платіжним дорученням проведено 31 травня 2018 року. Тобто, сплата позивачем узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 266 182,00 грн., а саме, за податковою декларацію за квітень 2018 року, здійснена у визначений ПК України строк.

Отже, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та зясовані обставини, суд прийшов до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 27.08.2018 відповідачем прийнято протиправно, а тому воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 27.08.2018, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 19606,87 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як вбачається з наданого стороною відповідача до відзиву на позовну заяву розрахунку штрафної санкції, визначеної позивачу в ППР № від 27.08.2018, остання включає в себе три складових, а саме:

- суму штрафу в розмірі 26,33 грн., яка застосована до позивача в наслідок порушення позивачем на 34 днів строку сплати грошового зобовязання в. сумі 131,65 грн. визначеного ППР № від 14.08.2015;

- суму штрафу в розмірі 555,83 грн., яка застосована до позивача в наслідок порушення позивачем на 31 день строку сплати грошового зобовязання в сумі 2779,15 грн. визначеного ППР № від 21.12.2017;

- суму штрафу в розмірі 19024,71 грн., яка застосована до позивача в наслідок порушення позивачем на 150 днів строку сплати грошового зобовязання в сумі 95123,55 грн. визначеного ППР № від 14.08.2015.

Не погоджуючись із нарахованою відповідачем штрафною санкцією в розмірі 26,33 грн., представник позивача вказав, що узгоджене податкове зобов'язання в сумі 131,67 грн. не стосується податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 14.08.2015, а було визначено відповідачем до сплати згідно податкового повідомлення рішення від 20.07.2016 за № НОМЕР_5, прийнятого за наслідками проведеної камеральної перевірки несвоєчасної реєстрації податкової накладної № 13 від 18.01.2016 (Акт камеральної перевірки від 12.07.2016 за № 813/12-01/37247514). Податкове повідомлення рішення від 20.07.2016 за № було отримано позивачем поштою 25.07.2016. Визначена даним податковим повідомленням-рішенням сума штрафу в розмірі 131,67 грн. була сплачена до бюджету згідно платіжного доручення № 299 від 27.07.2016.

Разом з тим, у судовому засіданні представник відповідача пояснила суду, що сплачені позивачем до бюджету кошти розмірі 131,67 грн. згідно платіжного доручення № 299 від 27.07.2016, були зараховані в погашення недоїмки, яка на той час обліковувалась за позивачем, а саме в погашення податкового зобовязання визначеного ППР № від 14.08.2015. Зазначене знайшло своє відображення у особовій картці платника.

Таким чином, доводи позивача у цій частині, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також, як вбачається із матеріалів справи, до позивача було застосовано штрафну фінансову санкцію у розмірі 555,83 грн. за порушення терміну сплати узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість , згідно з п.126.1 ст. 126 ПК України .

Так, сума податкового зобов'язання в розмірі 2779,15 грн., яка відображена у ППР № від 21.12.2017, була визначена за наслідками проведеної камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних.

У судовому засіданні представник податкового органу пояснила суду що згідно реєстру поштових відправлень, зазначене рішення було вручено 17.01.2018 особисто директору підприємства - ОСОБА_4 , а тому граничним строком сплати такого зобов'язання було 27.01.2018 року. Позивач сплатив зазначену суму лише 27.02.2018 року, що свідчить про затримку сплати узгодженого грошового зобов'язання терміном на 31 календарний день. Таким чином, податковий орган дійшов висновку про наявність порушення, що в свою чергу тягне за собою накладення штрафної санкції у розмірі 20%.

В свою чергу, представник позивача у судовому засіданні, в обґрунтування своєї позиції щодо протиправності оскаржуваного рішення, вказав наступне.

Представник позивача стверджував, що зазначене податкове повідомлення-рішення отримано позивачем лише 23.01.2018. На підтвердження вказаного представник позивача надав суду витяг з Книги обліку «Вхідна документація» по ІП "ОСОБА_3 Україна", в графі 37 якої відображено надходження від ГУ ДФС у Вінницькій області податкового повідомлення рішення, щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних, яке датовано 23.01.2018 року. Також, в судовому засіданні представник позивача звернув увагу на те, що згідно відомостей з офіційної веб сторінки ПАТ Укрпошта щодо руху рекомендованого поштового відправлення 810, вбачається, що поштове відправлення, в якому містилось ППР № від 21.12.2017 було отримано позивачем 19.01.2018, що також спростовує наведені в акті перевірки твердження щодо отримання оскаржуваного рішення Р саме 17.01.2018 (а.с. 80-84).

Таким чином, за твердженням представника позивача, граничний строк погашення податкового зобов'язання спливав лише 02.02.2018. Водночас він зазначив, що дійсно, позивач погасив суму боргу лише 27.02.2018, із затримкою сплати на 25 календарних днів, але за таких обставин відповідач мав би застосувати до підприємства позивача штрафну санкцію у розмірі 10%, а не 20%.

Суд, критично ставиться до таких посилань представника позивача, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, податковим органом, як доказ направлення та отримання позивачем ППР № від 21.12.2017, до матеріалів справи було долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому міститься відмітка про отримання стороною позивача відповідного поштового відправлення саме 17.01.2018.

Також, суд не погоджується з доводами представника позивача, що наявності протиріч в відомостях з офіційної веб сторінки ПАТ Укрпошта, щодо руху рекомендованого поштового відправлення, та вважає за потрібне зазначити, що відповідне рекомендоване повідомлення містить два трек-номера, а саме: № 810, який містить інформацію про рух відправлення від відправника до отримувача та №978, який містить інформацію про рух рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від отримувача до відправника. Отже, під час співставлення інформації за вищезазначеними трек-номерами суд встановив, що відділенням поштового звязку відповідне поштове відправлення було прийнято 29.12.2017 та вручено особисто адресату 17.01.2018 (тек номер 810), в той же день 17.01.2018 рекомендоване повідомлення знову прийнято поштовим відділенням та повернуто відправнику 19.01.2018 (тек номер 978). Отже, відомості про рух поштового відправлення, встановлені на підставі трек-номерів, що вказані в рекомендованому повідомленні, не суперечать даті вручення відповідного поштового відправлення, також зазначеного на рекомендованому повідомленні.

Встановлені обставини узгоджуються з позицією наведеною податковим органом у відзиві на позовну заяву, та спростовують твердження представника позивача, наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Що стосується штрафної санкції за несвоєчасне погашення податкового боргу в сумі 95123,55 грн., позивач зазначив, що грошове зобов'язання в сумі 95255,22 грн., було йому визначене податковим повідомленням-рішенням (форми «Р») № НОМЕР_3 від 14.08.2015. Водночас, згідно даний Акту камеральної перевірки, було погашено 21.11.2016.

При цьому представник позивача звернув увагу на те, що відповідно до вступної частини акту камеральної перевірки, підставою для перевірки, серед іншого слугував пп. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 ПК України, чинна редакція якого визначає предметом камеральної перевірки, зокрема, «...своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.». Разом з тим, підпункт 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 1797-VІІІ від 21.12.2016. Даний Закон набув чинності 01.01.2017. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти (укази Президента, постанови Кабінету Міністрів, накази міністерств та держкомітетів тощо), не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на правовідносини, що мали місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності (щодо моменту набрання законом чинності див. коментар ст. 94 Конституції).

В контексті наведеного, представник позивача, зазначив, що правовідносини щодо сплати податкового зобов'язання виникли 14.08.2015 та згідно даних Акта камеральної перевірки припинились 21.11.2016. Таким чином визначення відповідачем позивачу грошового зобов'язання до правовідносин, які виникли та припинились до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VІІІ від 21.12.2016 є протиправним та суперечить ст. 58 Конституції України.

Суд відповідні мотиви оцінює критично, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, до 01 січня 2017 року) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

З 1 січня 2017 року підпункт 75.1.1 доповнено абзацом другим, яким визначено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 ПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що предметом камеральної перевірки, у розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1статті 75 ПК України в редакції, що діяла як до і після 1 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання. Виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує на те, що об'єктом камеральної перевірки за положеннями цієї норми є серед іншого дані Єдиного реєстру податкових накладних. Саме аналізуючи дані цього реєстру станом на 2018 рік у ході проведення камеральної перевірки відповідачем встановлено порушення Іноземним підприємством "ОСОБА_3 Україна" сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання зі сплати податку на додану вартість, визначеного позивачу на підставі ППР (форми «Р») № НОМЕР_3 від 14.08.2015, що і стало підставою для накладення штрафу.

Отже, позивачем не спростовано, встановлений під час перевірки податковим органом факт не своєчасної сплати грошового зобов'язання за ППР № НОМЕР_3 від 14.08.2015 (граничний термін сплати - 24.06.2016), фактична дата сплати 28.07.2016.

У зв'язку з вище встановленими фактичними обставинами справи суд дійшов до переконання, що ППР № від 27.08.2018, є правомірним та таким, що скасуванню не підлягає.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов Іноземного підприємства "ОСОБА_3 Україна" до Головного управління ДФС у Вінницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень №, № НОМЕР_4 від 27.08.2018, підлягає частковому задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 27.08.2018 №, яким зобов'язано ІП "ОСОБА_3 Україна" сплатити штраф у розмірі 20% на суму 26566,76 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1792,00 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 881,00 грн. (1/2 задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ФДС у Вінницькій області № від 27.08.2018, яким позивача зобов'язано сплатити штраф в сумі 26566,76 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Іноземного підприємства "ОСОБА_3 Україна" (вул. Блока, 28, м. Вінниця, 21021, ) 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня 00 копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Іноземне підприємство "ОСОБА_3 Україна" (вул. Блока, 28, м. Вінниця, 21021, )

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 22.02.2019

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: