Справа № 0840/2850/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2850/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,
секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі представника позивача Барвінко Р.Ю.,

представника відповідача Зінченка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №0840/2850/18 (головуючий 1-ї інстанції Конишева О.В., рішення складено в повному обсязі 17.08.2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач 13.07.2018 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства Оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 22 протоколу №65 від 22.06.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України () у місячний термін призначити та виплатити ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», у розмірі 290000,00 грн. (двісті дев`яносто тисяч).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у листопаді 2016 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків, в країнах де велись бойові дії. Вказує на те, що оскільки інвалідність настала як наслідок виконання ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому IІ групи інвалідності. Зазначає, що він у встановленому законодавством порядку звернувся через уповноважений орган до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, проте, рішенням відповідача йому було безпідставно та необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано пункт 22 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 65 від 22 червня 2018 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів від 25.12.2013 року №975 у розмірі 290000,00 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення, що входить до переліку документів, передбаченого п.11 Порядку №975. Наданий позивачем висновок Центральної військово-лікарської комісії лише констатує факт можливої наявності у позивача захворювань на день огляду, але не встановлюють обставин їх отримання. Будь-яких відомостей у військово-облікових документах позивача, що знаходяться у військовому комісаріаті, щодо отримання ним поранень, а тим більше обставин отримання поранень, немає; первинні медичні документи відсутні; висновок СМЕ складений зі слів позивача. Навіть на час звільнення позивача у 2005 році з військової служби (при огляді ВЛК) жодних даних в медичних документах про наявність поранень позивача не має, а лише є загальні захворювання.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.04.1996 року. У 2016 році позивачу встановлено статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 21 листопада 2016 року (а.с.10).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки до акту огляду МСЕК від 22.11.2016 року серії АВ №0679323 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, причина інвалідності - поранення, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН - безстроково (а.с.13).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №3503 від 12 серпня 2016 року захворювання підполковника запасу ОСОБА_1 , 1958 р.н.: «Поширений остеохондроз хребта з незначним порушенням функції. Птерігіум І ст. обох очей», захворювання пов`язані з проходженням військової служби (а.с.14).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.08.2016 року №2020/ж зазначені в описовій частині висновку рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1993 році (а.с.15).

17.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У липні 2018 року ОСОБА_1 отримав витяг із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України №65 від 22 червня 2018 року, в якому зазначено, що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ним не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (а.с.16).

Позивач не погодився з такими рішенням Міністерства оборони України та оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем було необґрунтовано та безпідставно прийнято рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, а відтак наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну грошову допомогу.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232).

Відповідно до ст.41 Закону №2232 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон №2011).

Зокрема, розділом 2 Закону №2011 встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Частиною другою статті 16 Закону №2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року №499 (далі по тексту - Порядок №499) (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

14 січня 2014 року набрав чинності Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі по тексту - Порядок №975), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 Постанови №975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, що зазначена у довідці МСЕК.

Позивач, посилаючись на довідку до акту огляду МСЕК від 22.11.2016 року серії АВ №0679323, якою йому встановлена ІІ група інвалідності (причина інвалідності поранення, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі миротворчих сил ООН (безстроково)), вважає наявним у нього права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям.

Рішенням комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (викладене у вигляді протоколу №65 від 22 червня 2018 року) відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (пункт 22).

Підставою для відмови зазначена та обставина, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.08.2016 року №2020/ж, висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 12.08.2016 року №3503, який подано разом з іншими документами, не є документом, що свідчить про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, які не подано на розгляд комісії.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що позивачем не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення, що входить до переліку документів, передбаченого п.11 Порядку №975. Наданий позивачем висновок Центральної військово-лікарської комісії лише констатує факт можливої наявності у позивача захворювань на день огляду, але не встановлюють обставин їх отримання. Будь-яких відомостей у військово-облікових документах позивача, що знаходяться у військовому комісаріаті, щодо отримання ним поранень, а тим більше обставин отримання поранень, немає; первинні медичні документи відсутні; висновок СМЕ складений зі слів позивача. Навіть на час звільнення позивача у 2005 році з військової служби (при огляді ВЛК) жодних даних в медичних документах про наявність поранень позивача не має, а лише є загальні захворювання.

Колегія суддів вважає, що наведені пояснення представника апелянта та доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими з огляду на таке.

Згідно п.11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Вказаний перелік є обов`язковим, будь-яких виключень не містить.

З синтаксичного аналізу абзацу шостого вказаної норми вбачається, що визначений в п.11 Порядку №975 документ повинен по-перше свідчити саме про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), і тільки потім (зокрема, в тому числі) про те, що таке поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З аналізу вказаної норми вбачається, що тільки за наявності довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності (тобто про стан здоров`я особи) та документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) можливо прийняття відповідною військово-лікарською комісією постанови щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

Колегія суддів вважає, що причинний зв`язок встановлюється між причинами (обставинами) отримання поранення та наслідками такого поранення (захворювання). Та без наявності відомостей про причини отримання поранення неможливо встановлення «причинного зв`язку» стану здоров`я особи, а відтак і встановлення права особи на отримання одноразової грошової допомоги.

Судом апеляційної інстанції витребувана із ІНФОРМАЦІЯ_2 особова справа ОСОБА_1 , яка оглянута в судовому засіданні.

Матеріали особової справи не містять будь-яких відомостей у військово-облікових документах позивача щодо отримання ним поранень, а тим більше обставин отримання поранень.

Згідно послужного списку позивача у графі 13 зазначено «Выполнял вылеты на боевые задания на территорию Югославии для обеспечения ротации Сил ООН с территории Украины. Всего 1 (один) полетный день - 30.09.1993 г…Ранений не имеет» (а.с.92).

Далі, у графі 14 «Ранения, контузии, ожоги и отравления, полученные в боях, и их характер. Когда и где» зазначено «не имеет» (а.с.93).

Наявні в матеріалах особової справи ОСОБА_1 подання, автобіографії, атестації, характеристики та інші документи, складені у період з січня 1992 року по травень 2005 року також не містять будь-яких відомостей щодо отримання позивачем під час виконання бойових дій (в тому числі у 1993 році) будь-яких поранень, як і не містять відомостей щодо лікування позивача за наслідками отримання таких поранень (а.с.97-153).

Навпаки, особова справа містить відомості щодо відсутності поранень у позивача, про його добрий фізичний розвиток, виконання позивачем спортивних нормативів 1-го розряду у вільній боротьбі та доцільність призначення позивача на вищу посаду - начальника фізичної підготовки та спорту авіаційної бази.

Позивачем та його представником ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження звернення позивача до медичних установ з приводу отриманих поранень як у період проходження служби, так і в період з 2005 року по теперішній час, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Згідно рапорту від 01.07.2005 року ОСОБА_1 просив звільнити його зі служби у запас за станом здоров`я та реформування ЗС України. До рапорту була надана медична довідка Військово-лікарської комісії від 20.05.2005 року №195 (а.с.95,96).

Згідно вказаної довідки лікарська комісія будь-яких поранень та їх наслідків у позивача не виявила. Наявні на час огляду ОСОБА_1 у 2005 році захворювання є загальними захворюваннями.

Колегія суддів звертає увагу, що серед захворювань в довідці ВЛК №195 від 20.05.2005 року зазначена і флебектомія правої нижньої кінцівки.

Згідно даних «Вікіпедії»: флебектомія - пластична операція, спрямована на усунення варикозних вен. Основна мета операції - нормалізувати кровообіг по глибоких венах. Хірургічне лікування варикозних вен передбачає їх видалення. Процедура атравматична, рубці досягають 4-5 мм.» (а.с.154).

Таким чином, в матеріалах особової справи ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості щодо отримання ним будь-яких поранень, в тому числі і описаних у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.08.2016 року №2020/ж.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вказані обставини не заперечував та пояснив, що крім зазначеного вище висновку інших документів, що підтверджували б причини (обставини) отримання позивачем поранень не має.

Вперше відомості про отримання ОСОБА_1 поранень в період проходження служби з`явились у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.08.2016 року №2020/ж. Згідно вказаного висновку зазначені в описовій частині висновку рубці (в тому числі правої гомілки в середині третини 0,3х3,5 см, 0,3х2,5 см, правого колінного суглобу 0,9х0,8 см) є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1993 році (а.с.15).

Проте, як зазначено в цьому ж висновку, обставини отримання ОСОБА_1 осколочних поранень голови, правої руки та правої ноги в 1993 році під час проходження служби в місті Мостар республіки Боснії та ОСОБА_2 (колишня Югославія) зазначені у висновку зі злів самого ОСОБА_1 ..

Будь-яких медичних документів, довідок, тощо при наданні вказаного висновку спеціалістом не використовувалось та не досліджувалось.

На думку колегії суддів, складений зі слів позивача вказаний вище висновок, може слугувати лише доказом наявності у позивача описаних в його описовій частині рубців. Та за відсутності будь-яких документів, що підтверджують походження цих рубців, такий висновок викликає сумнів у його достовірності, оскільки зроблений зі слів позивача та на припущеннях спеціаліста, який, до речі, не несе ніякої відповідальності за надання такого висновку.

Є не зрозумілим, з якими подіями (обставинами) встановлений причинний зв`язок наявних у позивача поранень, якщо відсутні докази (документальні відомості) про будь-які події (обставини), внаслідок яких могли бути отримані такі поранення.

Саме цей висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 09.08.2016 року №2020/ж був врахований Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №3503 від 12 серпня 2016 року (а.с.14).

Колегія суддів вважає не доведеним позивачем факт отримання ним під час військової служби будь-яких поранень. Позивачем та його представником ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), інших доказів на підтвердження отримання описаних вище поранень у період проходження військової служби, та в матеріалах справи такі докази відсутні. А відтак, відповідачем правомірно відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах, приймаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законом №2262 та Порядком №975, а відтак таке рішення не належить скасуванню.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.03.2018 року у справі №276/322/17 з огляду на таке.

У вказаному рішенні Верховного Суду спірним було питання призначення одноразової грошової допомоги особі, якій за рішенням суду вже було встановлено право на отримання такої допомоги, в той час як у даній справі спірним є саме питання права позивача на отримання такої допомоги за відсутності документів, підтверджуючих подію, за якої відбулось отримання позивачем будь-яких поранень під час військової служби.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи а неправильно застосовані норми матеріального права, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім передбачених цим пунктом випадків.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №0840/2850/18 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року в адміністративній справі №0840/2850/18 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак