Справа № 820/2455/18
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2019 року

Київ

справа №820/2455/18

касаційне провадження №К/9901/68653/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Васильєвої І.А., Шипуліної Т.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Управління) на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 (головуючий суддя - Старосуд М.І., судді Резнікова С.С., Лях О.П.) у справі за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Промтехенерго» (далі - Товариство) про накладення арешту на кошти,

УСТАНОВИВ:

Управління 03.04.2018 звернулось до суду із позовом до Товариства, у якому просило накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках Товариства, відкритих у банківських установах.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Управління послалось на те, що Товариство не допустило перевіряючих до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, призначеної згідно наказу заступника начальника Управління, за наявності законних підстав для її проведення.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 21.08.2018 позов задовольнив у повному обсязі: наклав арешт на кошти, які перебувають на рахунках Товариства, відкритих у банківських установах, згідно переліку, наведеного у Управлінням.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у податкового органу були наявні правові підстави для звернення до суду із даним позовом, оскільки Товариство не допустило перевіряючих до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, з урахуванням того, що правомірність наказу про призначення такої перевірки була перевірена судом при розгляді справи № 820/345/18.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 14.11.2018 скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться в банку, з підстав не допуску перевіряючих до перевірки не є передбаченою правовою підставою, визначеною положеннями податкового законодавства, для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків.

Управління оскаржило рішення суду апеляційної інстанції до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 26.12.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Управління та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції не надали належної правової оцінки тому, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків. Обидва види арешту (майна та коштів) за загальним правилом застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише за процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 11.02.2019 призначив справу до касаційного розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 12.02.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що заступником начальника Управління 18.01.2018 на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України був виданий наказ № 321 «Про проведення позапланової виїзної перевірки Товариства».

На підставі зазначеного наказу та направлення на перевірку від 18.01.2018 №310 фахівцем контролюючого органу здійснено вихід на документальну позапланову виїзну перевірку Товариства.

Директор Товариства відмовився від отримання копії наказу та направлення на проведення перевірки, про що Управлінням складені акти неможливості вручення копії наказу та пред'явлення направлень на перевірку від 18.01.2018 № 425/20-40-14-11-11 та від 19.01.2018 № 458/20-40-14-11-11.

Також директор товариства не допустив фахівця Управління до проведення позапланової виїзної перевірки з підстав дії мораторії на проведення планових та позапланових перевірок у 2018 році про що складено акт відмови в допуску до проведення перевірки №491/20-40-14-11-11 від 22.01.2018.

Заступником начальника Управління було прийняте рішення від 03.04.2018 №13513/10/20-40-14-11-18, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків - Товариства.

Також 03.04.2018 Управління звернулось до суду із даним позовом.

При цьому, суди встановили, що Товариство звернулось до суду із позовом до Управління про скасування наказу Управління від 18.01.2018 № 321 «Про проведення позапланової виїзної перевірки Товариства. Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 01.03.2018 у справі № 820/345/18 у задоволенні позову Товариства відмовив. Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 11.06.2018 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 у справі № 820/345/18 змінив в частині підстав та мотивів відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Із системного тлумачення положень статті 94 Податкового кодексу України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість, приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Виходячи з аналізу наведеного правового регулювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Таким чином, посилання суду апеляційної інстанції як на підставу відмови у позові на те, що недопуск перевіряючих до проведення перевірки не є правовою підставою для накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться у банку, є необґрунтованим.

З огляду на те, що в Управління були наявні законні підстави для проведення позапланової виїзної перевірки Товариства, призначеної згідно наказу заступника начальника Управління від 18.01.2018 № 321, що підтверджено судовим рішенням у справі № 820/345/18, яке набрало законної сили, суди першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову про застосування арешту коштів на рахунках Товариства, з огляду на що ухвалене у даній справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції.

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що постановою від 27.11.2018 у справі № 820/1929/17 (К/9901/40847), ухваленою у складі суддів першої палати, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду висловив позицію щодо підстав застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 349, ст. 352, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 скасувати, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

І.А. Васильєва

Т.М. Шипуліна