Справа № 303/5573/15-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3904/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі № 303/5573/15-а (ухвала постановлена судом у складі: головуючого судді Рейті С. І., суддів - Гаврилко С. Є., Луцович М. М. о 16:36 год у м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішення та декларації про початок виконання будівельних робіт,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати пункт 1.7 рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року № 114 «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок" (щодо надання ОСОБА_2 містобудівних умов і обмежень земельних ділянок об'єктів містобудування на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою), а також скасувати видані на його підставі містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 28 квітня 2015 року НОМЕР_1 та реєстрацію 19 червня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області декларації про початок виконання будівельних робіт № ЗК97.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як нею оскаржуються виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачів, які в межах спірних правовідносин діяли як суб'єкти владних повноважень.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 30 вересня 2009 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

Рішенням Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року № 114 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» надано ОСОБА_2 (сусіду позивача) містобудівні умови і обмеження на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою в будинку (пункт 1.7).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 також видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки НОМЕР_1.

Крім цього, 19 червня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області здійснено реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт № ЗК97 з реконструкції квартири АДРЕСА_1, замовником якої є ОСОБА_2

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник між сторонами, є приватно-правовим, оскільки заявлені позивачем вимоги спрямовані на захист цивільного права - користування будинком по АДРЕСА_1 і квартирою, яка знаходиться в цьому будинку та належить позивачу.

Підстави та порядок закриття провадження в адміністративній справі визначені статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, колегія суддів наголошує, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб'єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб'єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб'єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 815/1121/17.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення суб'єктів владних повноважень, які фактично стосуються права власності третьої особи на реконструйований об'єкт нерухомого майна, саме з підстав незгоди з фактом набуття відповідного права третьою особою на реконструкцію такого майна відповідно до наявних у нього документів, покликаючись при цьому на порушення будівельними роботами, які здійснює ОСОБА_2, її права на майно, а саме заподіяння пошкоджень належній їй квартирі.

Слід зазначити, що спірні рішення про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та реєстрація декларації про початок будівельних робіт, які прийняті/здійснені суб'єктами владних повноважень, породжують права та обов'язки тільки для суб'єкта, якому вони адресовані, тобто для замовника відповідного будівництва.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що цей спір стосується не стільки правомірності дій суб'єктів владних повноважень щодо видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скільки правомірності здійснення третьою особою перебудови належної їй квартири, що призвело чи може призвести до руйнації сусідньої квартири, яка належить позивачу.

Апеляційний суд зауважує, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відтак, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тобто існує спір про право, а тому обраний позивачем спосіб захисту не приведе до відновлення її порушених прав, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження в цій справі.

Спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому з урахуванням суб'єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у даній справі не підписана одним із суддів, хто здійснював її розгляд, що відповідно до частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є порушенням норм процесуального права та обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду - про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 313, 317, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі № 303/5573/15-а - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішення та декларації про початок виконання будівельних робіт - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 25 лютого 2019 року.