Справа № 1340/5398/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5398/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді: Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Мусій С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Зубович-Яворська О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФ України у Львівській області, Відповідач), в якому просив:

- визнати бездіяльність ГУ ПФ України у Львівській області при виконанні рішення суду протиправною;

- зобов'язати ГУ ПФ України у Львівській області виконати судове рішення - постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 по справі № 2а-589/2011, якою зобов'язано нараховувати та виплачувати щомісячну державну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.08.2010, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням виплачених сум.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013, яка набрала законної сили, визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова (надалі - УПФУ у Залізничному районі м. Львова) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.08.2010 та зобов'язано відповідача нарахувати та виплачувати щомісяця пенсію в цьому розмірі з 01.08.2010. Вказане судове рішення звернене до примусового виконання.

Оскільки рішення суду не виконувалось, Позивач звернувся до Європейського Суду з прав людини. 26.06.2017 Велика Палата суду прийняла рішення, яким приєднала заяву Позивача до справи «Бурмич проти України» № 46852/13, згідно з яким всі об'єднані заяви було вилучено з реєстру та передано Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх подальшого опрацювання в межах заходів щодо виконання пілотного рішення по справі «Іванов проти України». За результатами заяви Позивача, Європейський Суд визнав факт невиконання судового рішення протиправним.

Після того, продовжує Позивач, він звертався і до виконавчої служби України і до управління державної казначейської служби, проте постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104 досі не виконана. За наведених обставин, вважає, що ГУ ПФ України у Львівській області протиправно не виконує судове рішення, яке набрало законної сили, чим допускає протиправну бездіяльність.

Ухвалою від 16.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю (арк. справи 46-49). Зазначає, що органи Пенсійного фонду діють в межах наданих повноважень та чинних нормативно-правових актів з питань пенсійного забезпечення. Вказує на те, що обов'язок щодо забезпечення коштів по виплаті пенсій за судовими рішеннями покладено на органи Казначейства. Органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій лише в межах видатків, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Щодо рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» Відповідач зазначає, що станом на дату розгляду справи у суді, повідомлення про зміст, порядок і строки виконання заходів загального чи індивідуального характеру щодо виконання вказаного рішення у порядку, встановленому статтею 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» до Пенсійного фонду не надходило.

26.12.2018 представником відповідача подані додаткові пояснення до відзиву (арк. справи 57- 61).

09.01.2019 Позивачем подана відповідь на відзив (арк. справи 65-67).

04.02.2019 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив (арк. справи 70-71).

В судовому засідання Позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, пояснення надали аналогічні до викладеного у позовній заяві, відповіді на відзив. Просили позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги Позивача не визнала, просила у задоволенні таких відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

З'ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином України та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 та копією посвідчення від 16.05.2001 Серії НОМЕР_3. Згідно з вкладкою № НОМЕР_4 до вказаного посвідчення, Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (арк. справи 7-9).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує, зокрема, пенсію по інвалідності та додаткову пенсію як потерпілий внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 у справі № 2-а-589/2011 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у Залізничному районі м. Львова про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій, - поновлено строк звернення в суд та позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ у Залізничному районі м. Львова щодо незабезпечення ОСОБА_1 перерахунку раніше призначених державної та додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано УПФУ у Залізничному районі м. Львова провести перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеної державної та додаткової пенсії, відповідно до Закону України № 796-12 із змінами внесеними Законом України № 231-V встановивши їх з жовтня 2006 року в розмірі державна пенсія не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія 50 % мінімальної пенсії за віком (арк. справи 10-13).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 по справі № 2-а-589/11/1309 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії УПФУ у Залізничному районі м. Львова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 серпня 2010 року.

Зобов'язано УПФУ у Залізничному районі м. Львова нарахувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 державну пенсію, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 серпня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахування виплачених сум (арк. справи 18-22). Вказане рішення набрало законної сили та звернено до виконання.

Враховуючи те, що державними органами України рішення суду не виконувалось, Позивач звернувся до Європейського суду з прав людини.

Згідно з повідомленням Великої Палати Європейського суду з прав людини від 12.10.2017 ОСОБА_1 проінформовано про наступне. 26.06.2017 Велика Палата прийняла рішення, в якому встановила, що заяви у справі «Бурмич та інші проти України», в тому числі і заява ОСОБА_1 є частиною виконання пілотного рішення по справі Іванов (Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, 15 жовтня 2009 року). Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену і рішенні по справі Іванов, має бути надано ОСОБА_1 в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів.

Суд вирішив приєднати заяву ОСОБА_1 до справи «Бурмич та інші проти України» (№ 46852/13 та ін.). Вирішено вилучити усі об'єднані заяви з реєстру справ згідно зі статтею 37 § 1 (с) Конвенції та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі Юрій Миколайович Іванов проти України (№ 40450/04, 15 жовтня 2009 року). Рішення є остаточним. Зазначено, що (арк. справи 23).

02.05.2018 Позивач звернувся, зокрема, до ГУ ПФ України у Львівській області щодо виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1, ГУ ПФ України у Львівській області надало відповідь, оформлену листом від 30.05.2018 за № 2241/З-20/07.05-06, в якій повідомила Позивача про наступне (арк. справи 24-25). На виконання постанови Залізничного ВДВС ЛМУЮ про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2013 ВП № 40622076 щодо виконавчого листа виданого 04.11.2013 Залізничним районним судом м. Львова, УПФУ у Залізничному районі м. Львова проведено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивачу (розпорядження № 195059 від 25.12.2013) та листом від 30.12.2013 № 20049/06-19 повідомлено Залізничний ВДВС ЛМУЮ. Постановою Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 17.10.2014 ВП № 40622076 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що з 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI, згідно з вимогами якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яким є державний орган, покладається на Державну казначейську службу України. Вважає, що обов'язок щодо забезпечення коштів по виплаті пенсій за судовими рішеннями покладено на органи Казначейства. Органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій лише в межах видатків, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України (арк. справи 24-25).

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

У відповідності до положень частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п. 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява N 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Підставою звернення Позивача до суду є невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Як зазначено вище, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104, визнано неправомірними дії УПФУ у Залізничному районі м. Львова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 серпня 2010 року. Зобов'язано УПФУ у Залізничному районі м. Львова нарахувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 державну пенсію, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 серпня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахування виплачених сум.

Відповідач у справі частково виконав вказане судове рішення, зокрема, проведено лише нарахування державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 в сумі 40658,02 грн., що підтверджується розпорядженням № 195059 від 25.12.2013 (арк. справи 53) та довідками про здійснення нарахування на виконання рішення суду (арк. справи 50, 51). В іншій частині рішення суду ГУ ПФ України у Львівській області не виконано.

Суд вважає, що невиконання рішення суду з боку Відповідача, позбавило Позивача не тільки державного захисту, а й права на отримання належного йому пенсійного забезпечення. Як встановлено судом, Позивач вичерпав усі ефективні засоби захисту, разом з тим такі не принесли очікуваних результатів.

Враховуючи те, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими в частині позовних вимог.

Враховуючи те, що Відповідачем на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104 видане розпорядження № 195059 від 25.12.2013 про нарахування Позивачу за період з 01.08.2010 по 22.07.2011 державної пенсії на суму 40658,02 грн. - в тій частині суд вважає, що Відповідачем не допущено протиправності у цій частині вимог, тому такі задоволенню не підлягають.

Разом з тим, згідно з розпорядженням № 195059 від 25.12.2013 на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2013, Відповідачем лише нараховано пенсію Позивачу за період з 01.08.2010 по 22.07.2011, проте виплата такої не проведена. Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати Відповідача провести таку виплату.

Також ефективним заходом захисту прав та інтересів Позивача, на думку суду є визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання до вчинення дій в іншій частині позовних вимог.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими в частині позовних вимог, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду із цим позовом Позивач не сплатив судовий збір, оскільки є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією з посвідчення серії НОМЕР_3 (арк. справи 9), тому звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) щодо невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) нарахованої згідно з розпорядженням № 195059 від 25.12.2013 державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2010 по 22.07.2011.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) провести виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.08.2010 по 22.07.2011 відповідно до розпорядження № 195059 від 25.12.2013.

4. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням виплачених сум.

5. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком пенсії відповідно до статей 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 23.07.2011, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням виплачених сум.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений 25.02.2019.

Суддя Мричко Н.І.