Справа № 1340/3795/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/317/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.

представника позивача Вовчак А.В.,

представника відповідача Шиби А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-2012" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, ухвалене о 16 год. 17 хв. під головуванням судді Кухар Н.А., в м. Львові, повний текст виготовлено 29.11.2018р у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-2012" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-2012" звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форма «Р» від 10.08.2018 року № яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 325148, грн. та №013541414 від 10.08.2017 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 61549 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що первинними бухгалтерськими та податковими документами підтверджується реальність господарської операції між ТОВ «Укрбуд-2012» та ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» щодо підрядних робіт. Вказують, про те що підрядні роботи по спірних господарських операціях виконувалися в межах договору укладеного позивачем не з окремими робітниками, а в межах договору укладеного безпосередньо з юридичною особою ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп», яка вже у своєму підпорядкуванні має відповідний штат працівників. Зазначає, що не має обов'язку, права та реальної можливості перевіряти стан кадрових питань його контрагентів виконавців.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що податковим органом встановлено нереальність господарських відносин та відсутність доказів наявності трудових ресурсів на виконання підрядних робіт.

З даним рішенням суду першої інстанції не погодилась сторона позивача, яка вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального та процесуального законодавства, що призвело до прийняття рішення, яке ґрунтується на неналежних доказах, а тому просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі сторона позивача покликається на аналогічні доводи зазначені у позовній заяві, зокрема ставить акцент на те, що ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» за умовами договору підряду №20/10-1 від 20.10.2016р. виконує роботи своїми, а при необхідності залученими силами та засобами. Окрім цього наполягає на тому, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що оплата за спірні господарські операції не проведена, оскільки копії таких документів долучено до поданого заперечення на акт перевірки, тобто до прийняття рішення за результатами такої перевірки.

Сторона відповідача подала до суду відзив на апеляційну скаргу, за яким погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за аналітичною базою даних ДФС в контрагента позивача ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності в силу відсутності персоналу матеріальних ресурсів.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Головним управлінням державної фіскальної служби у Львівській області проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Укрбуд-2012» з питань проведення взаємовідносин з ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» за грудень 2016 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 13.07.2018 року за № 17479/13-01-14-14/38375555, де зафіксовано порушення п. 185.1, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.198.5, ст.198, п.200.1, ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2455-VI, а саме завищення суми податкового кредиту в розмірі 321667 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України всього на 260118 грн., та завищено від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 61549 грн., за грудень 2016 року.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки, позивач направив на адресу відповідача заперечення на акт перевірки з додатками від 25.07.2018 .

На підставі акта перевірки контролюючим органом 10.08.2018р складено податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 325148, грн., у тому числі 260118 грн., за податковим зобов'язанням та 65030 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та податкове повідомлення - рішення форми «Р» №013541414, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 61549, 00 грн.

Нереальність господарських операцій доводиться відповідачем на підставі твердження про відсутність у названого контрагента позивача матеріально-технічних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення господарської діяльності, а також не надано доказів, що підтверджують проведення позивачем розрахунків з ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» за виконану роботу.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп».

20.10.2016 року між ТзОВ Укрбуд-2012 (Замовник) та ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» (підрядник) укладено договір підряду на виконання робіт №20/10-1, відповідно до якого Підрядник зобов'язується виконати самостійно, а при необхідності залученними силами, підрядні роботи на об'єктах замовника, зазначених в додатку до цього договору, а підрядник зобов'язується прийняти підрядні роботи на об'єктах замовника.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що підрядник зобов'язується виконати роботи на свій ризик, власним обладнанням та інструментами, із матеріалів Замовника.

У відповідності до положень та на виконання умов договору від 20.10.2016 року № 20/10-1, були укладена додаткова угода № 1 до договору підряду, додаткова угода №2, додаткова угода № 3, додаткова №4.

Після виконання ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» передбачених Договором №20/10-1 від 20.10.2016 року, сторонами Договору були підписані акти виконаних робіт.

ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» надалоТзОВ Укрбуд-2012 податкові накладні від 26.12.2016 р. № 48, від 26.12.2016 року № 62, від 26.12.2016 року № 47, від 26.12.2016 року №46, від 26.12.2016 року № 45, від 26.12.2016 року № 57, від 26.12.2016 року № 56, від 26.12.2016 року № 55, від 26.12.2016 року № 54, від 26.12.2016 року № 53, від 26.12.2016 року № 52, від 26.12.2016 року № 51, від 26.12.2016 року № 49, від 26.12.2016 року № 58, від 26.12.2016 року № 59, від 26.12.2016 року № 60, від 26.12.2016 року № 61, від 26.12.2016 року № 50.

Позивачем до перевірки надано копії довідок форми КБ-3 та акти виконаних робіт за якими ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» виконано загальнобудівельні, сантехнічні, електромонтажні роботи на об'єктах магазинів «КОМФІ», що знаходяться в Україні, та відповідачем дані документи не визнано дефектними.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (неточності) у їх оформленні (не зазначення витрат на оплату праці робітників-будівельників) не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відповідно придбані позивачем у контрагента послуги використані ним у своїй господарській діяльності при виконанні своїх договірних зобов'язань.

Відтак, твердження відповідача, що надані позивачем первинні документи оформлені неналежним чином, не підтверджують використання послуг в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності та не дають право на формування витрат та податкового кредиту, є надуманими.

ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» на час укладення відповідних договору із позивачем та їх виконання були належним чином зареєстрованими юридичними особами, платниками ПДВ і мали право на складення податкових накладних.

Таким чином, добросовісність та обачність позивача по згаданих господарських операціях підтверджується тим, що ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на недобросовісність його контрагента.

ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» належним чином задекларували податкові зобов'язання з ПДВ по господарських операція з позивачем.

Аналогічно, податковим органом не представлено доказів участі позивача разом з ТзОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» у схемі транзитного руху коштів.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

За змістом пунктів 44.1, 44.2 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об'єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є наявність ділової мети.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Доводи відповідача є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог податкового законодавства, правил бухгалтерського та податкового обліку.

Верховний Суд України у постанові від 31 січня 2011 року у справі №21-47а10 прийшов до висновку, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (робіт, послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Практика ЄСПЛ також підтверджує такий підхід до вирішення податкових спорів. Зокрема, у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) цей Суд зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Платник ПДВ не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати. «Обачний» платник податку може принаймні, але не тільки надати докази перевірки свого контрагента на предмет податкової «добросовісності» за доступними базами даних, як і навести докази на підтвердження обґрунтованості вибору контрагента.

Також у пункті 38 рішення від 9 січня 2007 року у справі «Iнтерсплав проти України» (заява №803/02) ЄСПЛ нагадав, що держави мають широкі межі самостійної оцінки у визначенні того, у чому полягає публічний інтерес, оскільки національний законодавчий орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними, і їх застосування підлягає перегляду органами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Цей Суд, однак, не прийняв зауваження Уряду України щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Суд першої інстанції цитуючи положення ст.44 ПК України вважав, що позивачем не надано у встановлений строк доказів що підтверджують проведення позивачем розрахунків з ТОВ «БІЛДІНГ Таун Групп» за виконану роботу .

Проте такий висновок є надуманим та не відповідає наданим доказам.

Так 27.07.2018 року ТзОВ «Укрбуд -2012» було скеровано заперечення на акт № 1747/13-01-14-14/38375555 від 13.07.2018 року, в якому в додатку до заперечення було долучено виписку з банку від 27.12.2016 року та оборотно сальдову відомість по рах.631 за грудень 2016 року.

За приписами положень п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Також згідно умов, передбачених абз.2 п.44.7 ст.44 ПК України протягом п»яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Враховуючи, що в акті перевірки є посилання на факт ненадання до перевірки документів про оплату посадові особи ТОВ «Укрбуд-2012» надали такі докази разом із запереченням на акт перевірки.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованим твердження сторони позивача в тому, що докази оплати вважаються частиною матеріалів перевірки та повинні були братися до уваги під час прийняття рішення при складенні/нескладенні спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що фіскальний орган не довів правомірність прийняття оскаржуваних рішень.

Тому суд апеляційної інстанції вважає поданий позов підставним.

Також у цій справі суд враховує правову позицію висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.10.2011 року у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07.07.2011 року у справі «Серков проти України» (заява №39766/05) в яких ЄСзПЛ дійшов висновку, про те що, по-перше національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

Отже, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог не дав належної оцінки спірним правовідносинам та висновки, викладенні у даному рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою, визначеною ст.317 КАС України для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову з сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору до суд першої інстанції у розмірі 5800,45 грн. відповідно до платіжного доручення №421 від 21.08.2018 та перегляду в суді апеляційної інстанції 8700,68 грн. відповідно до платіжного доручення №9 від 09.01.2019р. оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними, та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити та скасувати рішення суду та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-2012" задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі №813/3795/18 та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області 10 серпня 2018 року № за платежем збільшення грошового зобов»язання з податку на додану вартість у розмірі 325147 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області 10 серпня 2018 року № за платежем зменшення від»ємного значення сум податку на додану вартість у розмірі 61549 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головним управлінням ДФС у Львівській області () на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-2012" () судові витрати у розмірі 14501 (чотирнадцять тисяч п'ятсот одну) грн 13 коп, понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 25.02.2019.