Справа № 201/12469/18(2-а/201/247/2018)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 201/12469/18(2-а/201/247/2018)
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу поліцейського взводу 1 роти №4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції Резніченка Олександра Сергійовича

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2018 (суддя Ткаченко Н.В.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до поліцейського взводу 1 роти №4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції Резніченка Олександра Сергійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до відповідача поліцейського взводу 1 роти №4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції Резніченка Олександра Сергійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови. Просив визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови від 08.11.2018 року серії АР № 243691 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУПАП, визнати постанову відповідача від 08.11.2018 року серії АР № 243691 протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Позов обґрунтовано тим, що 08.11.2018р. інспектором винесено постанову, відповідно до якої 08.11.2018р. о 22 год. 38 хв. позивач керував транспортним засобом «BMW 525і» (м. Дніпрі по вул. Н. Олексієнко, 112) з непрацюючою правою фарою ближнього світла в темну пору доби, при перевірці документів водій не надав поліс обов'язкового страхування. Постановою відповідача притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає, що вона винесена із порушенням вимог ст. 254, 268 КУпАП. Зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення не враховано, що підстав для витребування страхового полісу не було, оскільки поліцейський не зупиняв транспортний засіб, а водій самостійно зупинив автомобіль за своїм волевиявленням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2018 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову від 08.11.2018 року серії АР № 243691 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП в діях позивача був відсутній, а відповідно і відсутня підстава для перевірки наявності полісу обов'язкового страхування, а отже постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена необґрунтовано, оскільки не були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, та не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що 23.10.2018 року ОСОБА_2 керував транспортним засобом з технічною несправністю, а саме з непрацюючою правою фарою ближнього світла в темну пору доби; при перевірці документів не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п. 2.1 «г» ПДР. У зв'язку з чим було складено постанову про адміністративне правопорушення. Зазначає, що в силу п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» у поліцейського була підстава для зупинки транспортного, яким керував позивач, та були підстави вимагати у водія документи та поліс обов'язкового страхування.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що постанова відповідача має процесуальні порушення, відповідач не повідомив про факт відео фіксації на нагрудну камеру, чим порушив ч. 2 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», нагрудна камера не відповідає вимогам ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме не є автоматичною фото і відеотехнікою, оскільки початок, припинення та переривання запису керується у ручному режимі; в постанові відсутні обов'язкові зазначення технічного запису, яким здійснено фото або відеозапис, тому такий доказ, що отриманий з порушенням порядку не може бути взятий до уваги судом. В постанові не зазначено, що перевірка здійснена у зв'язку з порушенням водієм правил дорожнього руху. Вважає, що відсутні факти, які б давали підстави вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та була відсутні необхідність такого превентивного заходу як перевірка документів особи, чим порушено ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про Національну поліцію».

У судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити. Суду пояснив, що в рішенні суду першої інстанції не правильно зазначено, що події пов'язані з зупинкою транспортного засобу відбулися 08.11.2018 року, оскільки такі події відбулися 23.10.2018 року, а 08.11.2018 року відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення та прийнята постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. В рішенні суд першої інстанції посилається на інструкцію, яка втратила чинність в 2017 році. На відеозаписі, що зроблений з нагрудної відеокамери, вбачається, що в автомобілі не працює права задня фара. Вважає, що розмова, яка зафіксована на камеру підтверджує факт правопорушення. Зазначив, що поліцейський напарник є свідком та підтвердив рапортом вчинення правопорушення позивачем. На вимогу поліцейського водій не надав поліс обов'язкового страхування, тому був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Позивач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Суду пояснив, що пунктом «в» 31.4.3 ПДР України визначена заборона експлуатації автомобіля якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Однак про заборону щодо руху при непрацюючій правій фарі в ПДР нічого не зазначено. Крім того у пункті 31.5 ПДР визначено, якщо в дорозі виникне несправність, водій повинен усунути несправність або рухатися до місця стоянки або ремонту. Вважає, що у поліцейського не було підстав вимагати документи та поліс обов'язкового страхування для перевірки, тому в нього не виникло обов'язку пред'являти поліцейському поліс обов'язкового страхування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2018р. інспектором винесено постанову, згідно з якою 08.11.2018р. о 22 год. 38 хв. позивач керував транспортним засобом «BMW 525і» (м. Дніпрі по вул. Н. Олексієнко, 112) з непрацюючою правою фарою ближнього світла в темну пору доби, при перевірці документів водій не надав поліс обов'язкового страхування. Постановою від 08.11.2018 року серії АР № 243691 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції в зазначенні дати події « 08.11.2018р.» припустився помилки, оскільки матеріалами справи підтверджується, що подія, яка зафіксована в Постанові від 08.11.2018 року серії АР № 243691 відбулася 23.10.2018 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосувати норми Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію", Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми Правил дорожнього руху України, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб'єкти владних повноважень (яким є відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, такі нормативні акти як Закон України "Про Національну поліцію", Правила дорожнього руху України, Кодекс України про адміністративні правопорушення встановлюють чіткий порядок дій суб'єкта владних повноважень, який стосується даних правовідносин.

Зокрема, пункт 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює, що поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Для з'ясування питання чи достатньо було у поліцейського підстав вважати, що особа вчинила правопорушення слід проаналізувати докази, що містяться в матеріалах справи.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріали справи містять відеозапис (а.с. 30), згідно якого вбачається, що в темну пору доби зафіксований задній зліва вигляд автомобіля, який не рухається, вбачається, що в автомобілі ввімкнути одна задня ліва фара, номер автомобілю на відеозаписі не вбачається, колір автомобілю визначити не можливо (можливо припустити, що це автомобіль чорного або темного кольору), марка автомобілю також не вбачається. З відеозапису не можливо встановити з якою особою спілкується поліцейський, оскільки відео практично повністю затемнене, та дозволяє лише припустити можливість певних подій.

Натомість, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги зазначене відео як доказ.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Постанова від 08.11.2018 року серії АР № 243691 також не містить зазначення про відеозапис запис, отже відповідач при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не користувався зазначеним відеозаписом, як доказом.

Щодо інспектора ДПП, який є напарником капрала поліції Резніченка О.С. та на думку відповідача є свідком вчинення правопорушення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні така особа як свідок не допитувалася, до присяги свідка не приводилася, клопотання про допит особи в якості свідка до суду не надходило. Отже, така особа не може бути оцінена судом як свідок правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що пунктом «в» 31.4.3 ПДР України чітко визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності як: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Разом з тим, законодавець не визначив заборону щодо руху транспортного засобу при непрацюючій правій фарі в режимі ближнього світла. Водночас, законодавець визначив у пункті 31.5 ПДР, що в разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 ПДР, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР.

Однак, дані норми до обставин справи не мають відношення, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за непред'явлення на вимогу поліцейського полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а не за рух транспортного засобу при непрацюючій правій фарі.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій повинен пред'явити страховий поліс у випадках передбачених законодавством.

Пунктом 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4 ПДР України встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки, зокрема, поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що враховуючи відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, позивач не зобов'язаний був пред'являти страховий поліс на вимогу інспектора патрульної поліції, а тому відсутні підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Водночас, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції не врахував вимоги статті 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, згідно якої посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже позивач, зобов'язаний був пред'явити страховий поліс на вимогу інспектора патрульної поліції не залежно від того, чи вважав позивач зупинку транспортного засобу правомірною чи ні.

Матеріали справи містять Поліс №АМ/7653220, який діє з 21.09.2018 року по 20.09.2019 року. Однак наявність зазначеного поліса в матеріалах справи не впливає на усунення позивача від адміністративної відповідальності за непред'явлення зазначеного документа на вимогу поліцейського (а.с. 12).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В судовому засіданні учасниками справи підтверджено наявність події адміністративного правопорушення, а саме не пред'явлення на вимогу поліцейського полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач в судовому засіданні підтвердив обставину не пред'явлення ним на вимогу поліцейського поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджує його вину у вчиненні даного правопорушення.

Оскільки спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює правовідносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, передбачені перевірки Національною поліцією, то поліцейський (відповідач) діяв су відповідності до норм законодавства України.

Підставою для зупинки транспортного засобу позивача стала наявна технічна проблема з приладами освітлення транспортного засобу, що була помічена працівником патрульної служби, та підтверджено сторонами справи в судовому засіданні. Існування вказаних обставин зумовило виникнення у інспектора права на реалізацію повноважень вимагати у позивача пред'явлення документів, які водій зобов'язаний мати при собі відповідно до ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух».

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 18.04.2018 справа №682/2232/16-а.

Отже, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції.

Також, слід зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на нормах законодавства, які втратили силу. Так судом першої інстанції помилково застосовані норми Наказу МВС України № 111 від 27.03.2009 року, який втратив чинність 24.02.2017 року.

Згідно із п. 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015р. за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, що дає підстави для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу 1 роти № 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП капрала поліції Резніченка Олександра Сергійовича - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2018 р. - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20.02.2019р.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов