Справа № 813/2435/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1328/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача Стецьків Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року, ухвалене о 10 год. 45 хв. під головуванням судді Гулкевич І.З., в м. Львові, повний текст складено 14.12.2018р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2018 року № за яким нараховано грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 170794,50 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року позов задоволено. При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем в ході проведення перевірки позивача не наведені та не встановлені докази, які б свідчили про заниження податкових зобов'язань, а саме факти відвантаження товару чи отримання коштів за товар котрі є базою оподаткування з податку на додану вартість.

З наведеним рішенням суду першої інстанції не погодилась сторона відповідача, яка вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального та процесуального законодавства, що призвело до прийняття рішення, яке ґрунтується на неналежних доказах, а тому просить скасувати рішення та прийняти нове, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі сторона відповідача покликається на аналогічні доводи зазначені у відзиві на позовну заяву, які зводяться в основному до того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що за наслідками проведеної перевірки господарських операцій встановлено заниження позивачем задекларованих показників у рядку 1 декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою та ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України» в сумі 113863 грн., а саме за: жовтень 2017 року в сумі 67799 грн., за листопад 2017 року в сумі 44686 грн. та грудень 2017 року в сумі 1378 грн. згідно з податковими накладними які наведені в додатку № 1 до акту перевірки. Податкові зобов'язання з ПДВ за операціями, які були вчинені в обревізованому періоді задекларовані та сплачені не у повному обсязі про що свідчать подані ОСОБА_4 податкові декларації з ПДВ, зокрема додаток 5 за відповідний період та Реєстр податкових накладних.

Сторона позивача не скористалась правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. Фізична особа підприємець ОСОБА_4 зареєстрований Стрийською районною державна адміністрацією Львівської області 10.03.2009р., номер запису про державну реєстрацію 0004601, код основного виду економічної діяльності 46.90 Неспецiалiзована оптова торгiвля, клас професійного ризику 23; категорія страхувальника 200; реєстраційний номер платника ЄСВ03-11-6890/13033.

Головним управлінням ДФС у Львівській області відповідно до наказу №1859 від 23.03.2018 року та на підставі направлень від 12.04.2018 року №3380 та №3381 проведено планову виїзну документальну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Результати перевірки оформлено актом перевірки №1071/13-01-13-07/НОМЕР_1 від 04.05.2018 року.

У висновках акта перевірки контролюючий орган зазначив про порушення ОСОБА_4 п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187,п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями, в результаті встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 113863 грн.

В ході проведення перевірки ДФС використано виданих податкових накладних, реєстрів виданих податкових накладних, податкових декларації по податку на додану вартість, банківських документів, договорів, накладних та інших документів наданих в ході перевірки встановлено заниження задекларованих фізичною особою - підприємцем показників у рядку 1 декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою та ставкою 7%, крім ввезення товарів на митну територію України». Також, в ході проведення перевірки використано інформацію, що мітиться в Єдиному реєстрі податкових накладних та базі даних ІС «Податковий блок».

На підставі акта перевірки №1071/13-01-13-07/НОМЕР_1 від 04.05.2018 року, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 року про нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 170794,50 грн., в тому числі за податковим зобовязанням 113863,00 грн. та за штрафними санкціями 56931,50 грн.

При цьому сторона відповідача приймаючи оскаржуване рішення виходила з того, що ОСОБА_4 не задекларовано податкові зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 113863 грн., а саме за: жовтень 2017 року в сумі 67799 грн., за листопад 2017 року в сумі 44686 грн. та грудень 2017 року в сумі 1378 грн. згідно з податковими накладними які наведені в додатку № 1 до акту перевірки. Висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що відповідно до виписаних податкових накладних та реєстру виписаних та отриманих податкових накладних за жовтень 2017 року виписано податкових накладних на суму ПДВ 861925 грн. за листопад 2017 року на суму ПДВ 802153 грн., та за грудень 2017 року на суму ПДВ 866857 грн. А відповідно до додатку 5 до декларації з податку на додану вартість та декларацій за жовтень 2017 року сформовані податкові зобов'язання в розмірі 794126 грн., за листопад 2017 року на суму 757467 грн. та за грудень 2017 року на суму 865479 грн. Наведене свідчить про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень-грудень 2017 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За відсутності факту поставки товарів, відповідні суми не можуть враховуватись у податковому обліку, навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів.

За змістом п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV).

Згідно зі ст.1 Закону №996-ХIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №996-ХIV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п.187.1. ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Аналізуючи наведені норми права колегія суддів вражає, що з метою підтвердження чи спростування обовязку платника на формування податкових зобов'язань, необхідно саме дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи долучені сторонами до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини, які не спростовуються стороною відповідача.

В жовтні 2017 року позивачем було виписано податкових накладних на суму ПДВ 861925 грн., в листопаді 2017 року на суму 802153 грн., та в грудні 2017 року на суму 866857 грн. Відповідно до додатку 5 до декларації з податку на додану вартість та декларацій за жовтень 2017 року сформовані податкові зобов'язання в розмірі 794126 грн., за листопад 2017 року на суму 757467 грн. та за грудень 2017 року на суму 865479 грн.

З Єдиного реєстру податкових накладних слідує, що податкові накладні, які відображені в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних позивачем відображені усі виписані ним податкові накладні на ім'я своїх контрагентів і відповідають номенклатурі та сумам котрі надавалися до перевірки, що не заперечується сторонами. Однак різниця між даними реєстру податкових накладних та додатку 5 до декларації формується на суму тих податкових накладних котрі були заблоковані в порядку зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Згідно наданих до матеріалів справи, а саме видаткових накладних вбачається, що позивач відвантажував товар лише по перших податкових накладних, які в подальшому були заблоковані підчас реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а по виписаних накладних на тих же контрагентів з такою самою номенклатурою та суми не відвантажувався.

При цьому суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідачем не ставилися під сумнів обставини щодо достовірності представлених документів та не вказувалось на порушення позивачем порядку оформлення первинних документів, а також не надано доказів котрі вказували б на те, що позивач відвантажував товар чи отримував кошти значно в більших обсягах ніж на які було сформовано податкові зобов'язання відповідно до задекларованих показників в додатку 5 та декларації з податку на додану вартість за період жовтень - грудень 2017 року, а покликається лише на розбіжність між даними реєстрів податкових накладних та декларацій з податку на додану вартість за дані періоди. Порушень щодо правильності заповнення та подання податкових декларацій з податку на додану вартість за період жовтень-грудень 2018 року в акті перевірки №1071/13-01-13-07/НОМЕР_1 від 04.05.2018 року не встановлено.

За наведеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною відповідача не доведено факт заниження податкових зобов'язань, як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та відповідно правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а відтак податкове повідомлення-рішення № від 21.05.2018 року про нарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та непропорційно.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі №813/2435/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 25.02.2019.