Справа № 1340/5766/18
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5766/18
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

18 лютого 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просило:

- визнати незаконними дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729;

- зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення шляхом скасування постанови, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час знайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 52020729 позивачу стало відомо про відновлення виконавчого провадження № 52020729 на підставі постанови начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 28.11.2018 року якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729. Позивач вважає постанову, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729 протиправною, оскільки така прийнята з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Позивач зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року відразу після її прийняття була перевірена та затверджена начальником, проте Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає повторної перевірки постанов прийнятих в межах виконавчого провадження, якщо вони були перевірені та затвердженні. Крім цього, по закінчення виконавчого провадження виконавець не може вчиняти жодних дій. Єдиною підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження могла бути лише скарга стягувача подана до суду. Проте скарги не було подано.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази просив позов задоволити повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, з підстав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження №52020729 з примусового виконання наказу №914/4192/15 від 05.07.2016 року, що видав Господарський суд Львівської області про стягнення заборгованості 7911859,82 грн. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 22.09.2016 згадане вище виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на той час редакції), у зв'язку з тим, що 06.09.2016 року ПАТ «Львівгаз» керуючись ст.604 Цивільного кодексу України повідомив ПАТ НАК «Нафтогаз України» про припинення зобов'язання ПАТ «Львівгаз» щодо сплати 7911859,82 грн. на користь ПАТ ПАК «Нафтогаз України» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Згідно претензії від 02.12.2013 року №06-7775 по договору 13-260-Н від 04.01.2013 року 7911859,82 грн. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» винне ПАТ «Львівгаз», що відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку ПАТ «Львівгаз». На підтвердження вищенаведеного боржником долучено до заяви копію заяви № Лв-5101- 06.09.2016 року, скеровану на адресу заяву ПАТ НАК «Нафтогаз України» про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, копії оборотно-сальдових відомостей по рахунку ПАТ «Львівгаз». Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін. Таким чином, у ПАТ «Львівгаз» відсутні невиконані грошові зобов'язання перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» згідно наказу № 914/4192/15 від 05.07.2016, що видав Господарський суд Львівської області.

Виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець фактично не перевірив чи дійсно боржникам виконано рішення суду, та взяв до уваги лише твердження боржника про виконання рішення суду шляхом припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог позивача. Станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано в спосіб та в порядку визначеному законом та виконавчим документом.

Перевіркою матеріалів виконавчого провадження виявлено порушення вимог ст.ст. 1, 11, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови) начальником відділу скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року ВП № 52020729.

При постановлені ухвали суд виходить з наступного:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього ж Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), встановлено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Згідно матеріалів справи, позивач просить визнати незаконними дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729 та зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення шляхом скасування постанови, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729, винесену на підставі наказу Господарського суду Львівської області № 914/4192/15 від 05.07.2016 року.

Відповідно до с. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.1, ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2, ст.74 цього ж Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи наведені норми, до скарги на дії державного виконавця, предмет якої не стосується оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та /або витрат на проведення виконавчих дій, застосовується загальний порядок судового оскарження, згідно з яким вона повинна розглядатися судом, який видав виконавчий документ.

Таким чином, оскаржувані дії начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області стосуються постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729, виданої на підставі наказу Господарського суду Львівської області і не стосуються рішення, дії чи бездіяльності щодо стягнення виконавчого збору та /або витрат на проведення виконавчих дій, спірні правовідносини позивача із відповідачем за своєю суттю не є публічно-правовими у розумінні КАС України, оскільки мають вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 914/3015/15.

Відповідно, позовні вимоги стосовно визнання незаконними дій начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729 та зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення шляхом скасування постанови, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.09.2016 року АСВП № 52020729, винесену на підставі наказу Господарського суду Львівської області № 914/4192/15 від 05.07.2016 року не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 1340/5766/18 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, - закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду до юрисдикції господарського суду за правилами ГПК України.

Судовий збір сплачений Публічним акціонерним товариством по газопостачанню і газифікації «Львівгаз» ( , м.Львів, вул. Золота, 42, ) згідно платіжного доручення № 16251 від 05.12.2018 в сумі 3524, 00 грн. повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена у повному обсязі 22.02.2019 року.

Суддя Гавдик З.В.