Справа № 804/3901/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22 жовтня 2018 року Справа № 804/3901/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., визнання протиправними та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро, -
30 травня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 р. провадження у справі № 804/3901/18, після залишення ухвалою суду від 01.06.2018 р. даної позовної заяви без руху, було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
05 квітня 2018 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №003675 від 05.04.2018 року були здійсненні заходи габаритно-вагового контролю щодо транспортного засобу: сідловин тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, та причепу марки FLOOR FLO17-3 0Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який також належить позивачу.
Позивач зазначає, що остання є власником транспортних засобів, а саме: сідловий тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8; причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7.
Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_3) 28.04.2017 року передала вищевказані транспорті засоби у користування іншому суб'єкту господарювання - ОСОБА_3, (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4), в підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано відповідні документи, а саме: договір оренди автомобіля НОМЕР_5 від 28.04.2017 року, строком дії до 31.12.2018 року та договором оренди автомобіля від 28.04.2017 року причіп марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, строком дії до 31.12.2018 р.
На підставі викладеного вище, позивач зазначає, що в даному випадку остання не є автомобільним перевізником, в розумінні абз.18 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому до неї не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції визначені ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також відповідно до ст. 61 Конституції України щодо індивідуальної відповідальності вона не зобов'язана сплачувати плату за проїзд; великовагових та/або великогабаритного транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного законодавства України, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розрахунок до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро.
Суд зазначає, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2018 р. у справі №804/3901/18 клопотання повноважних представників позивача та відповідача про зупинення провадження у справі №804/3901/18 - задоволено.
Провадження в адміністративній справі №804/3901/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування, а саме: довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.04.2018 р.; акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро - зупинено до 22 жовтня 2018 року.
Наступне судове засідання у справі призначено на 22.10.2018 р. о 14:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 р. було поновлено провадження в адміністративній справі №804/3901/18 ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування, а саме: довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.04.2018 р.; акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро.
В судове засідання, призначене на 22.10.2018 р. з'явились всі сторони у справі.
Повноважний представник позивача позицію викладену в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., підтримав у повному обсязі.
Повноважний представник відповідача проти пред'явлених позовних вимог заперечувала, зазначивши при цьому, що оскаржуваний розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро складений правомірно, з урахуванням відповідних норм чинного законодавства.
Водночас, повноважним представником відповідача було надано копію пояснення ОСОБА_4, головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області щодо складеного розрахунку №226/18 від 05.04.2018 р. від 05 квітня 2018 року, в якому зазначено наступне.
В процесі здійснення заходів габаритно-вагового контролю, було встановлено, про перевищення вагових параметрів вищезазначеним транспортним засобом, який належить на підставі права власності ОСОБА_1, водій транспортного засобу ОСОБА_5, який прямував за маршрутом смт Роздол (Львівська обл.) до міста Запоріжжя (загальною протяжністю 1044 км) та здійснював перевезення цегли.
Після чого було складено відповідні матеріали, які, на думку перевіряючого, свідчили про факт такого перевищення, а саме: акт про перевищення нормативно вагових параметрів № 0002523 від 05 квітня 2018 року, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0005805 від 05 квітня 2018 року та було здійснено розрахунок № 226/18 від 05.04.2018 року на загальну суму 2630, 88 евро.
Як зазначено в поясненнях щодо складеного розрахунку №226/18 від 05.04.2018 р., по закінченню здійснення усіх заходів, які пов'язані із оформленням документів, водію було роз'яснено про суть правопорушення та було запропоновано підписати вищезазначені документи. Однак, водій відмовився надавати будь - які пояснення та підписувати складені матеріали.
Щодо правомірності складання розрахунку, начальник Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Кукуленко О.В. зазначає, що визнає свою провину, а саме те, шо розрахунок № 226/18 від 05.04.2018 року щодо транспортного засобу Volvo VNL, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на підставі права власності ОСОБА_1 та причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний номерний знак НОМЕР_9 було складено з арифметичною помилкою.
Як зазначає, начальник Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Кукуленко О.В., суть помилки обумовлювалась тим, що останнім було неправильно зроблено оцінку технічної характеристики колісної бази причепу марки FLOOR FLO 17-З0Н, державний номерний знак НОМЕР_2, а саме, те що строєна вісь вищезазначеного причепу облаштована одиночною колісною базою, а не парною, внаслідок чого було зроблено хибний розрахунок. Так як при одиночній колісній базі, кінцева сума плати за проїзд збільшується вдвічі.
Така арифметична помилка, при складанні розрахунку, трапилась внаслідок перевірки великого потоку транспортних засобів на ділянці дороги М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка 724 км + 600, що призвело до неуважності при складанні вищезазначеного розрахунку.
Водночас, начальник Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Кукуленко О.В. зазначає, що наявність арифметичної помилки при складанні розрахунку жодним чином не спростовує факт перевищення нормативних вагових обмежень транспортним засобом Volvo VNL, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на підставі права власності ОСОБА_1, та що за новим розрахунком, який було додатково зроблено, сума плати за проїзд становить 1785,24 евро.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважні представники як позивача, так і відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України безпосередньо 22.10.2018 року.
При цьому, суд зазначає, що 22.10.2018 р. повноважним представником позивача було подано клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, із зазначенням про підтримання позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача щодо задоволення заявленого клопотання не заперечувала, відтак подальший розгляд справи судом здійснювався в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є власником транспортних засобів, а саме: сідловий тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8; причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_3) 28.04.2017 року передала вищевказані транспорті засоби у користування іншому суб'єкту господарювання - ОСОБА_3, (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_4), в підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано наступні документи.
Між фізичною-собою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди автомобіля від 28.04.2017 р., відповідно до умов якого, далі мовою оригіналу: ОСОБА_7 предоставляла, а ОСОБА_8 получал в платное пользование автомобиль - социализирований грузовой тягач VOLVO, государственный номер НОМЕР_1, год выпуска 2001, цвет - белый, номер шасси (кузова, рамы) НОМЕР_10, номер свидетельства о регистрации автомобиля в органах ГАИ СХМ 315419 от 25.04.2017 г.».
Строк дії зазначеного вище договору від 28.04.2017 р. складає до 31.12.2018 року
Виконання умов зазначеного вище договору підтверджуються актом прийому-передачі №1 від 28.04.2017 р., яким сідловий тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13, був переданий у користування ФОП ОСОБА_1 CO. 28.04.2017 року.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи містяться відомості, що між фізичною-собою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди автомобіля від 28.04.2017 р., відповідно до умов якого, далі мовою оригіналу: ОСОБА_7 предоставляла, а ОСОБА_8 получал в платное пользование специализированній полуприцеп Н/ПР-бортовой-Е марки FLOOR FLO 17-30Н, государственній номер НОМЕР_2, год віпуска 1987, увет - черній, номер шасси (кузова, рамі) НОМЕР_11, номер свидетельства о регистрации автомоьиля в органах ГАИ НОМЕР_7 от 04.10.2014 г.
Строк дії зазначеного вище договору від 28.04.2017 р. складає до 31.12.2018 року.
Виконання умов зазначеного вище договору підтверджуються актом прийому-передачі №2 від 28.04.2017 р., яким причіп марки FLOOR FLO17-30H, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, був переданий у користування ФОП ОСОБА_1.0.28.04.2017 року.
В підтвердження виконання умов зазначених вище договорів від 28.04.2018 р., позивачем було надано відповідні акти виконаних робіт №18/12-1 від 18.12.2017 року, рахунок №20/12-1 від 20.12.2617 року, та платіжне доручення №51 від 21.12.2017 року про переказ коштів від ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 в рахунок оплати орендної плати за договором оренди автомобіля з відміткою банку про проведення платежу.
Водночас суд зазначає, що в матеріалах справи міститься адвокатський запит №15/18-3 від 15.05.2018 р. адвоката Ігнатьо Богдана направлений на адресу ОСОБА_3, в якому адвокат просив надати відповідні документи та інформацію щодо використання ОСОБА_3 транспортних засобів переданих в оренду останньому ОСОБА_10.
Так, ОСОБА_3 було направлено на адресу адвоката Ігнатьо Б.Я. відповідь, з тексту якої вбачається про визнання останнім факту використання 05.04.2018 р. відповідних транспортних засобів, а саме: сідлового тягача марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8; причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7.
Відповідно до наказу від 30.03.208 р. №316 «Про затвердження графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті» затверджено графік проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті у період з 02.04.2018 р. по 08.04.2018 р.
05.04.2018 р. відповідними контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, на ділянці автомобільної дороги М-12 Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка 724 км + 600, здійснено заходи габаритно-вагового контролю щоо транспортного засобу марки OLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який належить на підставі права власності ОСОБА_1, та причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що після проходження габаритно-вагового контролю співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було встановлено перевищення нормативно-допустимих вагових параметрів на здвоєну вісь - 5,37 %, а на строєну вісь - 14,27 %. Загальне перевищення нормативно допустимих вагових параметрів складало 17,85 %.
На підставі вищезазначеного, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було віднесено транспортний засіб ОСОБА_1 до великовагових.
Так, уповноваженими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.04.2018 р., акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови КМУ № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека).
Відповідно до п. 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.
Розпорядженням КМУ № 1378-р від 16.12.2015 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктом 15 Порядку № 1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється:
- наявність визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання водієм режиму праці та відпочинку;
- виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Відповідно до п. 16 Порядку № 1567, під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).
Відповідно до п. 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 наведене визначення поняття «габаритно-ваговий контроль» - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 також наведене визначення поняття «великовагові та великогабаритні транспортні засоби» - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Пунктом 6 Порядку № 879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до п. 20 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
П= (Рзм + Рнв +Рг) х В х К, де
Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду;
Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;
Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км. проїзду;
В - відстань перевезення, км.
Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.
Пунктом 311 Порядку № 879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру (К): до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.
Відповідно до п.п. 12-13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Відповідно до п. 27 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.
Згідно абз. 1 п. 28 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Відповідно до ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до ст.2 ЗУ «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезення, порядов використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов'язковими для власників транспорту.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, підставою для формування оскаржуваного розрахунку стало наступне.
Транспортний засіб, а саме: сідловий тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8) та причеп марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7) рухався за маршрутом: Львівська обл., смт.Роздол - м.Запоріжжя. Повна маса, тонн: нормативно допустима - 40 т; фактична - 47.14 т. Осьові навантаження, тонн: нормативно допустиме - 11, 16, 22; фактичне: 5.14, 16.86, 25.14.
Суд зазначає, що водієм транспортного засобу - ОСОБА_11, під час рейдової перевірки була надана товарно-транспортна накладна від 04.04.2018 р., яка складена з урахуванням наступних відомостей, зазначених у ній: автомобіль: НОМЕР_6 рухався за маршрутом: : Миколаївський р-н, Львівська обл. - м.Запоріжжя.
Суд зазначає, що, з урахуванням зазначених вище невідповідностей габаритним параметрам, відповідачем сформовано розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро, який Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було сформовано відповідно до формули за наступними параметрами, а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К (п. 31-1), що складає 2 630,88 Євро.
Надаючи оцінку доводам позивача стосовно того, що в даному випадку ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, та посилання останньої на той факт, що відповідно до актів приймання-передачі як від 28.04.2017 р. №1, так і від 28.04.2017 р. №2 транспортні засоби, серед яких: сідловий тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8); причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7), суд зазначає наступне.
Відповідачем будь-якими належними та обґрунтованими доказами в розумінні ст.ст. 73-73 КАС України не було доведено того факту, що водієм - транспортного засобу: VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_11, під час рейдової перевірки не було надано інспектуючим особам договорів оренди та відповідних актів приймання-передачі як від 28.04.2017 р. №1, так і від 28.04.2017 р. №2, зазначених вище транспортних засобів ОСОБА_3, копії яких містяться в матеріалах справи.
Розрахунок плати за проїзд до зазначеного вище акту № 0002523 05.04.2018 р. Управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було сформовано відповідно до формули за наступними параметрами, а саме:
П= (Рзм + Рнв + Рг) х В х К (п. 31-1), що складає в сумі 2 630, 88 Євро.
При цьому, суд зазначає, що з наданих повноважним представником відповідача документів, а саме: пояснень щодо складеного розрахунку №226/18 від 05.04.2018 р. вбачається, що при здійсненні відповідного розрахунку була допущена арифметична помилка, при складенні розрахунку, у зв'язку з перевіркою великого потоку транспортних засобів на ділянці дороги М- 12 Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам'янка 724 км + 600, що призвело до неуважності при складенні вищезазначеного розрахунку.
Відтак, наявність арифметичної помилки при складанні вагових обмежень транспортного засобу Volvo VNL, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, нівелює правильність та обґрунтованість оскаржуваного розрахунку.
Крім того, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 дійсно є власником транспортних засобів, а саме: сідловий тягач марки VOLVO VNL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8; причепу марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, проте, зазначені транспортні засоби передані позивачем в оренду ФОП ОСОБА_3, що підтверджується договором оренди автомобіля НОМЕР_5 від 28.04.2017 року, строком дії до 31.12.2018 року; договором оренди автомобіля від 28.04.2017 року причіп марки FLOOR FLO 17-30Н, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, строком дії до 31.12.2018 р.; актом прийому-передачі №1 від 28.04.2017 р.; актом прийому-передачі №2 від 28.04.2017 р., копії яких містяться в матеріалах справи.
Як вбачається з прохальної частини позовної заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., позивач просить суд визнати протиправним та скасувати складену управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті щодо ОСОБА_1 розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №226/18 від 05 квітня 2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро.
Таким чином, оскільки позивач є власником транспортного засобу, однак не є автомобільним перевізником вантажу у розумінні ст.1 ЗУ «Про автомобільний транспорт», та не здійснював такого перевезення в рамках своєї господарської діяльності як фізична особа-підприємець, то відповідачем безпідставно застосовано до ОСОБА_1 санкції за порушення правил перевезення вантажів автомобільним транспортом.
Відтак, розрахунок №226/18 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. про перевищення транспортними засобами нормативних вагових/габаритних параметрів на загальну суму 2 630,88 євро, з огляду на ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є прийнятий відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом.
Відтак суд зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро є такою, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., визнання протиправними та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у розмірі 789,27 грн. (сімсот вісімдесят дев'ять грн., 27 коп.).
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд прийшов до висновку про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначена позиція кореспондується правовій позиції викладеній Верховним Судом у додатковій постанові від 08 травня 2018 року по справі № 810/2823/17 (адміністративне провадження №К/9901/7937/18).
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.07.2018 р., визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0002523 від 05.04.2018 р. на суму, еквівалентну 2 630,88 Євро.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорт на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 789,27 грн. (сімсот вісімдесят дев'ять грн., 27 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова