Справа № 820/5023/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 р.Справа № 820/5023/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 22.10.18 року по справі № 820/5023/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія"

до Харківської митниці ДФС

про скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амбросія" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2018/000191/2 від 07 березня 2018 року Харківської митниці ДФС та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807180/2018/00015 Харківської митниці ДФС.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані рішення митного органу є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України, у зв'язку з чим просить суд їх скасувати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018р. адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" до Харківської митниці ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено в повному обсязі. Скасовано рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА807000/2018/000191/2 від 07 березня 2018 року. Скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Харківської митниці ДФС № UА807180/2018/00015.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Харківською митницею ДФС подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає ухвалене судове рішення незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що в наданих декларантом документах під час здійснення митного контролю посадовими особами Харківської митниці ДФС були встановлені наступні розбіжності: значні розбіжності в калькуляції вартості зерна гречихи від 20.02.2018 в порівнянні з калькуляцію вартості зерна гречихи від 21.11.2017: при значній зміні вартості сировини не змінилися витрати на податки; платіжні доручення №131 та №141 не мають відміток банківської установи та відміток підприємства; умови оплати в інвойсі №9 та специфікації №4 відрізняються від сум в платіжних дорученнях №131 та №141. Зазначає, що в рішенні від 11.10.2018 судом 1-ї інстанції безпідставно не надано належної правової оцінки виявленим митницею розбіжностям під час здійснення контролю правильності митної вартості товарів за МД 07.03.2018 №UA807180/2018/000977. Зазначає, що в рішенні від 11.10.2018 суд 1-ї інстанції дійшов хибного висновку, що Харківською митницею ДФС не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товару, з цього приводу необхідно звернути увагу суду на наступне. В зв'язку з тим, що декларантом не були представлені до митного органу витребувані додаткові документи, надання яких передбачено частиною 3 статті 53 МКУ, та враховуючи той факт, що задекларований рівень митної вартості був меншим ніж за попередніми митними оформленнями ідентичного товару за МД № ІІА807180/2017/304581 від 01.12.2017 та № ИА807180/2017/304519 від 29.11.2017 які є найближчими фактами митного оформлення, відповідно до наявної в митному органі цінової інформації, посадовими особами Харківської митниці ДФС було прийнято рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди), та винесено рішення коригування митної вартості №ІІА807000/2018/000191/2 від 07.03.2018 за другорядним методом визначення митної вартості у відповідності з вимогами статті 59 МКУ. Детальне обґрунтування щодо прийнятого рішення, відповідно до вимог статті 55 МКУ, було наведено в графі 33 рішення. Вказує, що документи, подані декларантом до Харківської митниці ДФС разом з вищевказаною митною декларацією містили розбіжності, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Додаткових документів для усунення вказаних розбіжностей та спростування обґрунтованих сумнівів митниці в об'єктивності та обґрунтованості заявленої митної вартості товарів декларант до Харківської митниці ДФС не надав. Враховуючи зазначені положення МКУ Харківською митницею ДФС було прийняте рішення про неможливість застосування до товару позивача, заявленого до митного оформлення за вказаною ЕМД, основного методу визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також було прийнято рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, яке оформлено Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №ІІА807180/2018/00015. На підставі викладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 по справі №820/5023/18 за адміністративним за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" до Харківської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №иА807000/2018/000191/2 від 07.03.2018, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі є необґрунтованими.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 08 вересня 2017 року між ТОВ "Амбросія" (покупець) та ТОВ "Егер" (постачальник) укладено контракт № 08/09/2017, згідно умов якого, постачальник зобов'язується поставити у власність покупцю товар, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах даного контракту.

Відповідно до пункту 3.1 контракту № 08/09/2017 поставка товару за даним контрактом здійснюється постачальником покупцю партіями на умовах поставки DAP-станція Харків - Лиски, код станції 449909 по "Інкотермс-2010".

Згідно з п. 3.2 вказаного контракту строки поставки кожної партії товару визначаються в специфікаціях до даного контракту.

Пунктом 4.1 контракту зазначено, що платіж по кожній партії товару здійснюється в розмірі 50 % передоплати і 50 % протягом 3 календарних днів після відвантаження товару, сума узгоджується у відповідності до специфікацій, які є невід'ємною частиною контракта на кожну поставку товара.

Як вбачається із специфікації № 4 від 07.02.2018 до контракту №08/09/2017 від 08.09.2017 партія товару, яка підлягала поставці складається з необроблених зерен гречихи у кількості 204 тони та загальною вартістю 30600 доларів США, тобто, 150 доларів США за одну тону товару.

Судом встановлено, що ТОВ "Амбросія" 08 лютого 2018 року перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ "Егер" 30000 доларів США, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням в іноземній валюті №131 та 07.03.2018 та 600 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №141.

Товар, визначений специфікацією № від 07.02.2018 до контракту №08/09/2017 від 08.09.2017 передано перевізнику, що підтверджується залізничними накладними № Б0880916 № Б0880617, № Б0880618, зі змісту яких вбачається, що товар, який поставляється на виконання умов контракту № 08/09/2017 від 08.09.2017 прибуде у місце призначення вагонами № 29354891, № 52427366, № 29006871.

Кількість та вартість товару, що поставляється, підтверджується також накладною на відпуск товару № 9 від 20.02.2018, яка визначає, що на виконання на адресу ТОВ "Амбросія" буде здійснено поставку 204000 кг. зерна грачихи загальною вартістю 30600,00 доларів США, виходячи з розрахунку 0,15 доларів за кілограм.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Виходячи з п. 2 Положення про митні декларації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №450, товари декларуються шляхом подання митному органу, зокрема, митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Відповідно до п 2.1. Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30 травня 2012 року №631, для здійснення митного оформлення товарів Декларант подає до підрозділу митного оформлення митного органу митну декларацію на бланку єдиного адміністративного документа, заповнену згідно з обраним митним режимом, її електронну копію (у разі подання митної декларації на паперовому носії), рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та у випадках, встановлених Митним кодексом України, декларацію митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 263 Митного кодексу України митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу.

Приватне підприємство "Національні традиції", яке відповідно до договору № 29/07-15 від 29.07.2015 про надання послуг по декларуванню товарів, взяло на себе зобов'язання надати ТОВ "Амбросія" послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів, звернулося до Харківської митниці ДФС для митного оформлення (випуску) товарів, які поставлено згідно контракту № 08/09/2017 від 06.09.2017.

Митну декларацію, подану приватним підприємством "Національні традиції" прийнято до митного оформлення та присвоєно їй № 807180/2018/000977

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Одночасно з митною декларацією у випадках, передбачених Митним кодексом України, виходячи з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися відповідно до умов контракту декларантом подано до Харківської митниці ДФС:

- контракт №08/09/2017 від 08 вересня 2017 року;

- специфікацію №4 від 07 лютого 2018 року до контракту №08/09/2017 від 08 вересня 2017 року;

- рахунок-фактуру №9 від 20 лютого 2018 року;

- накладну на відпуск запасів на сторону від 20 лютого 2018 року;

- митну декларацію країни відправлення № 50823/200218/2000281 від 20 лютого 2018 року;

- залізничну накладну №Б0880617;

- залізничну накладну №Б0880618;

- залізничну накладну № Б0880916;

- платіжне доручення в іноземній валюті №141 від 07 березня 2018 року та платіжне доручення в іноземній валюті № 131 від 08 лютого 2018 року;

- сертифікат про походження товару № 1709980 від 20 лютого 2018 року;

- фітосанітарний сертифікат АА № 1501159 від 19 лютого 2018 року;

- фітосанітарниий сертифікат АА № 1501158 від 19 лютого 2018 року;

- фітосанітарний сертифікат АА №1501157 від 19 лютого 2018 року;

- паспорт якості №0724994 від 20 лютого 2018 року;

- паспорт якості №0725016 від 20 лютого 2018 року;

- паспорт якості № 0724946 від 20 лютого 2018 року;

- протокол випробувань № 259-з від 19.02.2018;

- протокол випробувань № 258-з від 19.02.2018;

- протокол випробувань №257-з від 19.02.2018;

- лист №61 від 14 листопада 2017 року;

- лист №8 від 12 березня 2018 року;

- лист № 482 від 05 березня 2018 року;

- лист № 58 від 07 березня 2018 року;

- договір транспортних послуг від 10 листопада 2017 року;

- договір № 29/07-15 від 29 липня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Отже, виходячи з положень ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів є визначення митної вартості товарів за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції вказує, що якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму Імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Амбросія" митну вартість товару було визначено за основним методом, тобто за ціною контракту.

Суд вважає необхідним зазначити, що якщо органом доходів і зборів виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, керуючись ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, органом доходів і зборів приймається рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту.

Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням; належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів, та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними .

Судом встановлено, що після подання необхідних документів, відповідачем на адресу декларанта надіслано електронне повідомлення з вимогою надати додаткові у зв'язку з тим, що на думку Харківської митниці ДФС, документи, подані ТОВ "Амбросія" містять розбіжності.

ПП "Національні традиції" у своїй відповіді до Харківської митниці ДФС № 58 від 07.03.2018 зазначило, що на даний момент додаткових документів надати не має можливості, у зв'язку з великими сумами простою за 3 вагона.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2018/000191/2 від 07 березня 2018 року та оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807180/2018/00015.

Як вбачається із вищевказаних рішень, підставою для коригування митної вартості є наявна в митному органі цінова інформація на ідентичний товар, зокрема, оформлений раніше у схожій кількості, на схожих комерційних умовах за фактами митних оформлень, що наявні в АСМО Інспектор: МД № UA807180/2017/304581 від 01.12.2017 № UA807180/2017/304519 від 29.11.2017.

Колегія суддів зазначає, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Проте, в порушення вказаної норми відповідачем в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Суд зазначає, що за правилами ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу положень Митного кодексу України вбачається, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Верховний Суд України у постанові від 30 червня 2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, водночас.

Проте, Харківською митницею ДФС не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості щодо митної вартості товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, а також, не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом неможливим є встановлення даних складових та в результаті чого, при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості відповідачем порушено порядок (механізм) застосування методу визначення митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що фактично сумніви у достовірності поданої інформації в оскарженому рішенні, обґрунтовані тільки двома підставами, які на думку суду є необґрунтованими.

Щодо посилань Харківської митниці ДФС в рішенні про коригування митної вартості на те, що документи подані декларантом містять розбіжності, зокрема : значні розбіжності в калькуляції вартості зерна гречихи від 20.02.2018р. в порівнянні з калькуляцією вартості зерна гречихи від 21.11.2017 р. та те, що платіжні доручення № 131 та № 141 не мають відміток банківської установи та відміток підприємства, умови оплаті в інвойсі 9 та специфікації № 4, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з п. 4.1 Контракту №08/09/2017 від 08 вересня 2017 року платіж по кожній партії товарів здійснюється в розмірі 50% попередньої оплати га 50" на протязі 3 календарних днів після відвантаження товару.

Тобто, для визнання платіжного доручення в іноземній валюті №141 від 07 березня 2018 року та платіжного доручення в іноземній валюті №131 від 08 лютого 2018 року таким, що не підтверджує митну вартість товарів, поставлених на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" немає жодних правових підстав.

Відповідно до пп. 1 п. 22.1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу здійснюється, зокрема, за допомогою платіжного доручення.

Відповідно до п. 1.30 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення є розрахунковим документом, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як визначає п. 1.4. Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року №216 платник має право надсилати платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах до уповноваженого банку як у паперовій формі, так і у формі електронного розрахункового документа за допомогою систем дистанційного обслуговування "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо (якщо це визначено в договорі банківського рахунку або в окремому договорі з платником).

Згідно з п. 2.1. Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року №216 платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов'язково має містити такі реквізити:

- код платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах відповідно до Державного класифікатора управлінської документації ДК 010-98, затвердженого наказом Держстандарту України від 31.12.98 № 1024;

- назву документа - "Платіжне доручення в іноземній валюті" або "Платіжне доручення з іноземній валюті або банківських металах":

- номер платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах (може містити цифри та літери);

- дату складання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах (число - цифрами, місяць - цифрами або словами, рік - цифрами);

- найменування та місцезнаходження уповноваженого банку, що обслуговує платника (назви країни і міста);

- повне або скорочене найменування платника, що збігається з найменуванням платника, яке заявлене ним у картці зі зразками підписів та відбитка печатки [для фізичної особи - прізвище, ім'я, по батькові (якщо воно є) і документ, що посвідчує особу (серія (за наявності), номер, дата, ким виданий, адреса за місцем проживання)], його місцезнаходження (назви країни і міста);

- номер рахунку платника в іноземній валюті або банківських металах, з якого здійснюється переказ коштів або банківських металів;

- цифровий або літерний код іноземної валюти або банківського металу відповідно до Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (далі - Класифікатор);

- суму переказу або масу банківських металів у тройських унціях цифрами (ціла частина числа відокремлюється комою);

- суму переказу або масу банківських металів у тройських унціях і назву іноземної валюти або виду банківського металу словами;

- найменування одержувача (далі - бенефіціар) [для бенефіціара - фізичної особи - прізвище, ім'я, по батькові (якщо воно є)], його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) та номер рахунку [або номер міжнародного банківського рахунку (IBAN)], на який перераховуються кошти або банківські метали (для бенефіціара - фізичної особи, який не має рахунку, цей реквізит може не заповнюватися); найменування та місцезнаходження банку бенефіціара;

- комісійні - зазначається порядок сплати комісійних винагород (витрат) уповноваженого банку й інших банків за переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів за рахунок платника (OUR) або бенефіціара (BEN), або платника та бенефіціара (SHA), надається право уповноваженому банку утримувати комісійну винагороду без платіжного доручення платника;

- призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави); код операції (чотири символи) за стандартною класифікацією платіжного ба.іанс/ (заповнюється платником або уповноваженим банком, що його обслуговує);

- код країни бенефіціара (три символи) відповідно до його місцезнаходження або країни реєстрації (заповнюється платником або уповноваженим банком, що його обслуговує);

- ідентифікаційний код платника - для юридичних осіб зазначається код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті/запис в електронному безконтактному носії або в паспорті проставлено слово "відмова");

- підписи відповідальних осіб платника та відбиток печатки (за наявності), які заявлені ним у картці зі зразками підписів і відбитка печатки. У разі подання електронного розрахункового документа відповідальні особи платника. які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, накладають електронний(і) цифровий(і) підпис(и);

- резидентність - зазначає платник - фізична особа свою та бенефіціара резидентиісгь словами резидент" чи "нерезидент" під час переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів на користь іншої фізичної особи в межах України.

Отже, як вбачається з приписів Положення про виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління національного банку України 28 липня 2008 року № 216 для чинності платіжного доручення, наданого до банківської установи у електронному вигляді наявність відміток банківської установи не є обов'язковою умовою.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що сам факт оплати сторонами не заперечується.

Вартість товару зазначена в платіжних дорученнях відповідає вартості поставки.

Той факт, що оплата проводилась частками, не у відповідності до інвойсі 9, жодним чином не може бути підставою будь яких сумнівів оскільки процедура оплата це питання внутрішньої діяльності підприємства і вони не впливає на формування цін.

Щодо посилань відповідача на розбіжності в калькуляції вартості зерна гречихи від 20.02.2018р. в порівнянні з калькуляцією вартості зерна гречихи від 21.11.2017 р., колегія суддів зазначає наступне.

Попередня поставка здійснювалась в інший період і це не є підставою для коригування митної вартості.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Егер" Республіка Казахстан від 12.03.2018р. відповідно до якого, ціна на закуп гречихи впала, а ставка розрахунку податків і вартість покупки виробничих матеріалів не підвищувалися і не знижувалися, через що в розрахунку калькуляції гречихи змінюється тільки її собівартість і дохід, інші пункти в розрахунку калькуляції залишаються без зміни.

Таким чином суд приходить до висновку про неправомірність прийнятих Харківською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товарів № UА807000/2018/000191/2 від 07 березня 2018 року Харківської митниці ДФС та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807180/2018/00015 Харківської митниці ДФС.

Стосовно доводів Харківської митниці ДФС що при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості відповідачем було дотримано (механізм) метод визначення митної вартості товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи вищенаведене, визнання неправомірним рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА807000/2018/000191/2 від 07 березня 2018 року, застосування Харківською митницею ДФС методу визначення митної вартості товарів є неправомірним.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Бендерський проти України (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права....

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Україна Тюмень проти України (N 22603/02 §55) зазначено, … що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ... Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

В даному випадку, корегування митної вартості товарів створило ситуацію, в якій позивач, без жодних правових на те підстав, змушений зазнавати фінансового тиску на свою господарську діяльність, що є недопустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року по справі № 820/5023/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 25.02.2019 року