Справа № 484/5006/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р. Справа № 484/5006/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Маржина Т. В.

Місце ухвалення: м. Первомайськ

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора СРПП №2 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта Тончева Володимира Івановича, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження рішення відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Інспектора СРПП №2 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта Тончева Володимира Івановича, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження рішення відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до інспектора СРПП № 2 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта Тончева Володимира Івановича, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 537789 від 30.10.2018 року, винесену інспектором СРПП № 2 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом Тончевем Володимиром Івановичем про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не вказано, яку саме норму ПДР порушено позивачем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2018 року о 13:15 годині позивач керував транспортним засобом ЗИЛ 431412 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Одеській, де на виїзді з м. Первомайська в напрямку с. Генівка, був зупинений інспектором СРПП № 2 Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області старшим лейтенантом Тончевим Володимиром Івановичем

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 537789, якою за ст. 132-1 КУпАП наклав на позивача стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов вірного висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема за ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу, а відтак процедура винесення оскаржуваної постанови відповідачем не порушена, а відповідач є належною посадовою особою, яка мала право розглядати справи про адміністративні правопорушення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Щодо суті вчиненого правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені Законом України «Про дорожній рух».

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно із п.22.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, транспортні засоби, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, повинні рухатися з увімкненим ближнім світлом фар, задніми габаритними ліхтарями та встановленими розпізнавальними знаками, передбаченими пунктом 30.3 цих Правил, а великовагові та великогабаритні транспортні засоби - також з увімкненим проблисковим маячком (проблисковими маячками) оранжевого кольору.

Порушення правил перевезення вантажів є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ст. 132-1 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу від 04.08.2018 року за № 656, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2018 р. за № 1041/32493 «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів», на час зупинки даного транспортного засобу на території Миколаївської області проходили профілактичні заходи ГУ НП в Миколаївській області, направлені на здійснення контролю за перевезенням небезпечних вантажів.

Інспектором, під час нагляду за безпекою дорожнього руху м. Первомайська було помічено, що на транспортному засобі, який обладнаний для перевезення небезпечних вантажів, увімкнені габаритні вогні замість ближнього світла фар, як то передбачено п. 22.6 ПДР України, що і слугувало підставою для зупинки транспортного засобу.

При цьому, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення згідно оскаржуваної постанови стало виявлення посадовою особою підрозділу поліції здійснення позивачем перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями без дотримання ПДР.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

З фотографій, наданих відповідачем, видно, що під час зупинки транспортний засіб був обладнаний для перевезення небезпечних вантажів: на ньому були нанесені знаки небезпеки, якими позначається тара, в якій перевозяться легкозаймисті рідини та речовини, небезпечні для навколишнього середовища та інформаційна таблиця небезпечного вантажу, як то передбачено п.п. 30.3. д, е ПДР України, що встановлюється на транспортних засобах, що перевозять дизельне пальне. При цьому, у разі відсутності небезпечного вантажу знаки повинні бути закритими.

Судом апеляційної інстанції досліджено фотокартки, які міститься в матеріалах справи та встановлено, що знаки небезпечного вантажу під час руху транспортного засобу не були закриті.

Крім того, під час перевірки документів у водія даного транспортного засобу відповідач виявив відсутність ДОПНВ - свідоцтва про підготовку водія, яке він повинен мати при перевезенні небезпечних вантажів у відповідності до вимог п. 9.3 розділу І Наказу МВС України № 656-2018 року та розділом 9.2.1 додатка В до ДОПНВ.

Твердження позивача про відсутність небезпечного вантажу на час зупинки являються безпідставним, оскільки відсутні належні докази. .

При цьому, колегія судів не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що інспектором не було проведено перевірку наявності небезпечного вантажу, оскільки така перевірка могла призвести до розгерметизації тари, що є небезпечним, а наявність певних знаків, які не були закриті та відсутність довідки свідчать про порушення вимог ПДР.

Доводи апелянта, що в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не вказано, яку саме норму ПДР порушено позивачем, спростовується матеріалами справи, оскільки спірна постанова містить суть правопорушення, опис обставин та норму права за якою передбачена відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у діях відповідача порушень чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 21 лютого 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова