Справа № 1740/2428/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2019 року м. Рівне №1740/2428/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
доГоловне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.09.2018 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-98 від 11.09.2018 року, рішення № від 11.09.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та податкового повідомлення-рішення № від 11.09.2018 року.

Ухвалою суду від 25.09.2018 відкрито провадження в справі.

В судове засідання 12.02.2018 представники сторін не прибули. Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового засідання явку представника не забезпечив в зв'язку з чим розгляд справи проведено в порядку письмового провадження згідно вимог статті 205 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято оспорювані рішення податкового органу, не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству. Зазначає, що відповідачем в акті перевірки не наведено належного обгрунтування безтоварності господарських операцій, проведених між позивачем та ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 та не надано належної оцінки наданим до перевірки первинно-бухгалтерським документам на підтвердження таких господарських оперцій. Відтак, оспорювані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, який обґрунтований тим, що відповідно до результатів перевірки, встановлено порушення позивачем п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 51.1 ст. 51, пп. б п. 176.2 ст. 176, підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а також п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», тому обґрунтовано донараховано суми грошових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору. Вважає оспорювані податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення правомірними та такими, що прийняті в межах повноважень, наданих чинним законодавством.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 23.07.2018 року по 10.08.2018 року відповідачем була проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.12.2015 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 14.12.2015 року по 31.12.2017 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №1909/17-00-13-05-07/НОМЕР_1 від 17.08.2018 року, згідно висновків якого, перевіркою встановлено, в т.ч., порушення:

1. п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме: відображення перекручених даних в деклараціях привело до заниження оподатковуваного доходу за 2017 рік на суму 1 625 760,31 грн. Відповідно до п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), за результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 292 636,86 грн. за 2017 рік.

2. п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ із змінами та доповненнями, за результатами перевірки донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 52 838,28 грн. за 2017 рік.

3. підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 року із змінами і доповненнями, за результатами перевірки донараховано військовий збір в сумі 24 386,40 грн. за 2017 рік.

На підставі акту перевірки №1909/17-00-13-05-07/НОМЕР_1 від 17.08.2018 року податковим органом прийняті наступні рішення :

1. податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018 року, яким збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 365 796,08 коп., з яких 292 636,86 грн. за податковими зобовязаннями та 73 159,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

2. вимогу №Ф-98 від 11.09.2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в розмірі 58 838,28 грн.

3. рішення № від 11.09.2018 року про застосування штрафних санкцій в сумі 5 283,83 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

4. податкове повідомлення-рішення № від 11.09.2018 року, яким збільшено грошове зобовязання з військового збору в сумі 30 483 коп., з яких 24 386,40 грн. за податковими зобовязаннями та 6 096,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи такі рішення фіскального органу протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо донарахування податку на доходи фізичних осіб, то, згідно акту перевірки, відповідачем під час перевірки було встановлено розбіжність у валових витратах на суму 1 625 760,31 грн. без ПДВ за 2017 рік, яка виникла в звязку з неправомірним включенням позивачем до складу витрат вартості послуг, придбаних у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3

Як зазначено в акті перевірки, операції з постачання послуг ФОП ОСОБА_2 на суму поставки 779 069,50 грн. та ФОП ОСОБА_3 на суму поставки 846 690,81 грн. не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. В звязку з цим, ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Як наслідок, на думку податкового органу, відповідно до наданих для перевірки документів та за сукупності обставин викладених вище неможливо підтвердити віднесення до господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 здійснених операцій з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, а понесені витрати не можливо вважати документально підтвердженими відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Суд не погоджується із висновком акту перевірки щодо не підтвердження валових витрат за 2017 рік, оскільки позивачем до перевірки та матеріалів справи надано первинні бухгалтерські документи, що підтверджують понесені витрати.

Зокрема, 19.06.2017 року між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) був укладений Договір про надання послуг №1 від 19.06.2017 року.

За умовами вказаного договору ФОП ОСОБА_2 за завданням ФОП ОСОБА_1 надає послуги з розпилення лісопродукції в обсязі та на умовах, визначених договором. Адреса деревообробної ділянки Виконавця: вул. Барона Штейнгеля, буд. 6А, с. Городок, Рівненський район., Рівненська область.

В п. 2 Договору вказано, що ФОП ОСОБА_2, зокрема, зобовязується: приймати лісопродукцію, поставлену Замовником згідно ТТН, наданих перевізником; розпилювати лісопродукцію у кількості та якості, передбаченій Специфікацією, укладати пиломатеріали в пачки та стягувати поліпропіленовою стрічкою, наданою Замовником; зберігати на своїй території пиломатеріали та деревні відходи до відвантаження Замовнику; вивантажувати лісопродукцію та завантажувати пиломатеріали та деревні відходи за свій рахунок.

На виконання вказаних умов договору ФОП ОСОБА_2 у період з 27.06.2017 року по 19.12.2017 року було перероблено (розпилено) лісоматеріалів всього в кількості 1 947,673 м. куб., при переробці яких утворилось 831,800 м. куб. відходів (обпилу, обрізків, тирси).

Викладене повністю документально підтверджується відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), наданих до перевірки та приєднаних до матеріалів справи, а саме: від 27.06.2017 року №270617-1, від 18.07.2017 року №180817-1, від 19.07.2017 року №190717-1, від 24.07.2017 року №240717/1, від 27.07.2017 року №270717-1, від 27.07.2017 року №270717-2, від 03.08.2017 року №030817-1, від 09.08.2017 року №090817-1, від 11.08.2017 року №110817-1, від 14.08.2017 року №140817-1, від 16.08.2017 року №160817-1, від 16.08.2017 року №160817-2, від 22.08.2017 №220817-1, від 29.08.2017 року №290817-1, від 30.08.2017 року №300817-1, від 31.08.2017 року №310817-1, від 04.09.2017 року №040917-1, від 06.09.2017 року №06091-1, від 10.09.2017 року №100917-1, від 14.09.2017 року №140917-1, від 19.09.2017 року №190917-1, від 27.09.2017 року №270917-1, від 28.09.2017 року №280917-1, від 05.10.2017 року №051017-1, від 05.10.2017 року №051017-2, від 05.10.2017 року №051017-3, від 10.10.2017 року №101017-1, від 18.10.2017 року №181017-1, від 20.10.2017 року №201017-1, від 27.10.2017 року №271017-1, від 27.10.2017 року №271017-2, від 27.10.2017 року №271017-3, від 09.11.2017 року №091117-1, від 16.11.2017 року №161117-1, від 16.11.2017 року №161117-2, від 21.11.2017 року №211117-1, від 07.12.2017 року №071217-1, від 11.12.2017 року №111217-1, від 19.12.2017 року №191217-1 та від 19.12.2017 року №191217-2.

Всього виконано робіт на суму 779 069,50 грн.

Розрахунки згідно вищевказаних актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) позивачем проведені у готівковій формі згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів від 02.10.2017 року №1, від 03.10.2017 року №2, від 04.10.2017 року №3, від 05.10.2017 року №4, від 06.10.2017 року №5, від 07.10.2017 року № 6, від 08.10.2017 року №7, від 09.10.2017 року №8, від 10.10.2017 року №9, від 11.10.2017 року №10, від 12.10.2017 року №11, від 13.10.2017 року №12, від 14.10.2017 року №13, від 15.10.2017 року №14, від 16.10.2017 року №15, від 17.10.2017 року №16, від 18.10.2017 року №17, від 19.10.2017 року №18, від 20.10.2017 року №19, від 21.10.2017 року №20, від 22.10.2017 року №21, від 23.10.2017 року №22, від 24.10.2017 року №23, від 25.10.2017 року №24, від 26.10.2017 року №25, від 27.10.2017 року №26, від 28.10.2017 року №27, від 29.10.2017 року №28, від 30.10.2017 року №29, від 31.10.2017 року №30, від 01.11.2017 року №31, від 02.11.2017 року №32, від 03.11.2017 року №33, від 04.11.2017 року №34, від 05.11.2017 року № 35, від 06.11.2017 року №36, від 07.11.2017 року №37, від 08.11.2017 року №38, від 09.11.2017 року №39, від 10.11.2017 року №40, від 11.11.2017 року №41 від 13.11.2017 року №42, від 14.11.2017 року №43, від 15.11.2017 року №44, від 16.11.2017 року №45, від 17.11.2017 року №46, від 18.11.2017 року №47, від 20.11.2017 року №48, від 21.11.2017 року №49, від 22.11.2017 року №50, від 23.11.2017 року №51, від 24.11.2017 року №52, від 25.11.2017 року №53, від 27.11.2017 року №54, від 28.11.2017 року №55, від 29.11.2017 року №56, від 30.11.2017 року №57, від 01.12.2017 року №58, від 04.12.2017 року №59, від 05.12.2017 року №60, від 06.12.2017 року №61, від 07.12.2017 року №62, від 08.12.2017 року №63, від 11.12.2017 року №64, від 12.12.2017 року №65, від 13.12.2017 року №66, від 14.12.2017 року №67, від 15.12.2017 року №68, від 18.12.2017 року №69, від 19.12.2017 року №70, від 20.12.2017 року №71, від 21.12.2017 року №72, від 22.12.2017 року №73, від 25.12.2017 року №74, від 26.12.2017 року № 75, від 27.12.2017 року №76, від 28.12.2017 року №77, від 29.12.2017 року №78.

Всього оплачено на надані роботи 779 069,50 грн.

Кількість отриманих відходів при розпиленні лісу зазначена у актах приймання - передачі виконаних робіт, наданих ФОП ОСОБА_2 Такі відходи від переробки деревини були отримані ФОП ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 упродовж 2017 року та оприбутковані нею, а в подальшому були реалізовані ФОП ОСОБА_1 для населення (фізичних) осіб. Оплата за придбану продукцію проводилась фізичними особами в установах банку шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 згідно відповідних накладних.

Усього протягом 2017 року позивачем було реалізовано відходів (обпилу, обрізків, тирси) в кількості 1 394,274 м.куб. на загальну суму 110 581,2 грн., з яких 831,800 м.куб. складають відходи, отримані від ФОП ОСОБА_2, 562,474 м.куб. відходи, отримані при переробці деревини ФОП ОСОБА_4

На підтвердження реалізації відходів позивачем надано меморіальні ордери від 21.12.2017 року №2PL445169, від 16.11.2017 року №2PL415784, від 14.12.2017 року №2PL311906, від 15.12.2017 року №2PL805137, від 15.12.2017 року №2PL818092, від 24.05.2018 року №2PL982706, від 21.12.2017 року №2PL445176, від 22.12.2017 року №2PL896390, від 14.02.2018 року, №2PL063200, від 15.12.2018 року №2PL814381, від 15.12.2018 року №2PL805132, від 22.12.2017 року №2PL893519, від 22.12.2017 року №2PL888122, від 22.12.2017 року №2PL888120, від 22.12.2017 року №2PL891112.

Дохід в сумі 110 581,20 грн. включено до валового доходу ФОП ОСОБА_1 за 2017-2018 роки.

Таким чином, посилання працівників податкового органу на те, що проведеною перевіркою не можливо підтвердити факт надання послуг з розпилення лісопродукції ФОП ОСОБА_2 для ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються первинними бухгалтерськими документами.

Щодо господарських відносин позивача з ФОП ОСОБА_3, то на підтвердження їх реальності здійснення до матеріалів позивачем надано договір перевезення автомобільним транспортом №1, укладеному між ними 10.04.2017 року.

Факт надання транспортних послуг ФОП ОСОБА_3 у 2017 року підтверджується відповідними актами наданих послуг, зокрема, від 11.05.2017 року №110517, від 12.05.2017 року №120517, від 15.05.2017 року №150517, від 24.05.2017 року №240517, від 25.05.2017 року №250517, від 07.06.2017 року №70617, від 12.06.2017 року №120617, від 12.06.2017 року №120617-2,від 15.06.2017 року №150617,від 27.06.2017 року №270617, від 12.07.2017 року №120717, від 18.07.2017 року №180717, від 19.07.2017 року №190717, від 24.07.2017 року №240717, від 27.07.2017 року №270717/1, від 27.07.2017 року №270717/2, від 03.08.2017 року №30817, від 09.08.2017 року №90817, від 11.08.2017 року №110817, від 14.08.2017 року №140817, від 16.08.2017 року №160817/1, від 16.08.2017 року №190817/2, від 21.08.2017 року №210817, від 22.08.2017 року №220817, від 28.08.2017 року №280917, від 29.08.2017 року №290817, від 30.08.2017 року №300817, від 31.08.2017 року №310817, від 04.09.2017 року №40917, від 06.09.2017 року №60917, від 11.09.2017 року №110917, від 14.09.2017 року №140817, від 19.09.2017 року №190917, від 27.09.2017 року №270917, від 05.10.2017 року №051017/1, від 05.10.2017 року №05101/2, від 05.10.2017 року №05101/3, від 10.10.2017 року №101017, від 18.10.2017 року №181017, від 20.10.2017 року №201017, від 27.10.2017 року №271017/1, від 27.10.2017 року №271017/2, від 27.10.2017 року №271017/3, від 09.11.2017 року №91117, від 15.11.2017 року №151117, від 16.11.2017 року №161117/1, від 16.11.2017 року №161117/2, від 21.11.2017 року №211117, від 07.12.2017 року №71217, від 11.12.2017 року №111217, від 19.12.2017 року №191217/1, від 19.12.2017 року №191217/2. Всього на суму 846 690,81 грн.

На підтвердження факту перевезення лісоматеріалів до місцезнаходження деревообробного виробництва ФОП ОСОБА_4 с Хотин Березнівського району, ФОП ОСОБА_2 с. Городок Рівненського району та готової продукції до місцезнаходження складу ФОП ОСОБА_1 в с. Прислуч Березнівського району позивачем надано товарно-транспортні накладні, а саме: від 11.05.2017 року №1, від 12.05.2017 року №2, від 15.05.2017 року № 3, від 24.05.2017 року №4, від 25.05.2017 року №5, від 07.06.2017 року №6, від 12.06.2017 року №7, від 13.06.2017 року №8, від 14.06.2017 року №9, від 15.06.2017 року №10, від 19.06.2017 року №11, від 27.06.2017 року №12, від 12.07.2017 року №13, від 18.07.2017 року №14, від 19.07.2017 року №15, від 20.07.2017 року №16, від 21.07.2017 року №17, від 24.07.2017 року №18, від 25.07.2017 року №19, від 26.07.2017 року №20, від 27.07.2017 року №21, від 28.07.2017 року №22, від 03.08.2017 року №23, від 04.08.2017 року №24, від 08.08.2017 року №25, від 09.08.2017 року №26, від 10.08.2017 року №27, від 11.08.2017 року №28, від 14.08.2017 року №29, від 15.08.2017 року №30, від 16.08.2017 року №31, від 17.08.2017 року №32, від 18.08.2017 року №б/н, від 21.08.2017 року №34, від 22.08.2017 року №35, від 23.08.201 року №36, від 28.08.2017 року №37, від 29.08.2017 року №38, від 30.08.2017 року №39, від 31.08.2017 року №40, від 01.09.2017 року №41, від 04.09.2017 року №42, від 05.09.2017 року №43, від 06.09.2017 року №44, від 07.09.2017 року №45, від 11.09.2017 року №46, від 12.09.2017 року №47, від 14.09.2017 року №48, від 15.09.2017 року №49, від 19.09.2017 року №50, від 20.09.2017 року №51, від 27.09.2017 року №52, від 28.09.2017 року №53, від 29.09.2017 року №54, від 30.09.2017 року №55, від 02.10.2017 року №56, від 03.10.2017 року №57, від 04.10.2017 року №58, від 05.10.2017 року №59, від 10.10.2017 року №60, від 11.10.2017 року №61, від 18.10.2017 року №62, від 19.10.2017 року №63, від 20.10.2017 року №64, від 23.10.2017 року №65, від 24.10.2017 року №66, від 25.10.2017 року №67, від 26.10.2017 року №68, від 27.10.2017 року №69, від 09.11.2017 року №70, від 10.11.2017 року №71, від 13.11.2017 року №72, від 14.11.2017 року №73, від 15.11.2017 року №74, від 16.11.2017 року №75, від 21.11.2017 року №76, від 22.11.2017 року №77, від 07.12.2017 року № 78, від 08.12.2017 року №79, від 11.12.2017 року №80, від 12.12.2017 року №81, від 18.12.2017 року №82, від 19.12.2017 року №83, від 20.12.2017 року №84, від 21.12.2017 року №85. Всього на суму 876 690,81 грн.

Подальша реалізація лісоматеріалів, які перероблялись та перевозились вказаними підприємцями в загальній кількості 1 135,143 м.куб., підтверджується вантажними митними деклараціями, що долучені до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 2.7 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» №88 від 24.05.1995 (далі іменується - Положення №88), первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі іменується - Закон України №996-XIV), первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Господарська операція може супроводжуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить обовязкові реквізити, визначені статтею 9 Закону України №996-XIV. Тому, якщо в документі не заповнено деякі реквізити, але обов'язкові реквізити заповнено, такий первинний документ не можна визнати недійсним.

Наявні в матеріалах справи первинні документи містять усі обов'язкові реквізити, що встановлені пунктом 2.4. Положення №88 та статтею 9 Закону України №996-XIV, а відтак є належними документами на підтвердження факту отримання робіт позивачем.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає.

За приписами пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, статтею 1 Закону України №996-XIV визначено, що первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за умови наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені нормами чинного законодавства.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України №996-XIV встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З аналізу даної норми вбачається, що при оскарженні рішення суб'єкта владних повноважень перевірці, оцінці та встановленню підлягають виключно ті обставини, які стали підставою для прийняття такого рішення.

У даному випадку підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугував акт перевірки, а відтак перевірці та встановленню підлягають обставини, що викладені у ньому.

Щодо відсутності у ФОП ОСОБА_2 офіційного зареєстрованого нерухомого та/або рухомого майна, яке використовується для розпилювання лісопродукції, а також офіційно працевлаштованих працівників, то суд зазначає, що платник податків не може нести відповідальності за дії контрагента при відсутності його вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (стаття 8 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996), індивідуалізації відповідальності (стаття 61 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996).

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності полягає в тому, що якщо контрагент платника податків не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету чи неналежним чином веде податковий чи бухгалтерський облік, то це не може бути підставою для настання негативних наслідків для самого платника податків.

Згідно з вимогами чинного законодавства, на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено обов'язок контролювати звітність контрагента, своєчасність та повноту сплати ним податків, тощо. Отже, якщо віднесення сум до складу витрат відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на витрати.

Також, наявність певної аналітичної інформації з інформаційних систем податкового органу або відомості, одержані від інших підрозділів податкової служби чи інших органів державної влади, можуть свідчити лише про наявність у податкового органу певних сумнівів, однак не доказують з достовірністю того факту, що в дійсності позивач не міг отримати послуги від контрагентів.

Висновки відповідача не можуть ґрунтуватися на податковій інформації по контрагентах позивача, та не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Крім того, як слідує з висновку Верховного Суду (постанова від 20.03.2018 у справі №804/939/16, адміністративне провадження №К/9901/376/17) податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер, та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

З приводу припущень відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також можливість виконувати ними діяльності, яка не передбачена статутом, то суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум до витрат поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків третіх осіб. Крім того, такі висновки податкового органу, на якого в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, не підтверджені документально.

Отже, формування суб'єктом господарювання витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку права формування витрат від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Виходячи з наведеного, господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування валових витрат по взаєморозрахунках з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних рішень.

Також суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів наявності вироку щодо ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, який би вказував на нереальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Відповідачем не надано доказів недійсності первинних документів, на підставі яких позивачем відображено в бухгалтерському та податковому обліку господарські операції з ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 Крім того, в акті перевірки не зазначено про проведення зустрічних перевірок по взаємовідносинах позивача з контрагентами, а також в акті перевірки відсутня інформація про наявність судових рішень про визнання нереальними спірних господарських операцій.

Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них послуги, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Відтак, відповідачем не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємцями було одержання податкової вигоди.

Суд зазначає, що реальність вчинюваної господарської операції це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

Висновки акту перевірки не спростовують фактичного руху активів позивача, а відповідно до його змісту оплата за договорами підтверджена, що доводиться і платіжними документами, наявними в матеріалах справи.

Як уже зазначено вище, підставою для виникнення у платника права на формування валових витрат є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та робіт (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами. не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням характеру наданих послуг, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету України за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету правочину з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагенти є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не надав.

Щодо висновків податкового органу про порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 1 ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме: за результатами проведеної перевірки донараховано єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також встановленого порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір, то суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пп. 1.2 п. 161 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, обєктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України.

Тобто, по своїй правовій природі база нарахування єдиного внеску та військового збору для фізичної особи-підприємця визначається із суми доходу такого підприємця.

Підставою для прийняття вимоги та рішення в частині донарахування єдиного внеску та військового збору слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік в і на основі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення про донарахування податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи вищенаведені спростування правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2017 рік згідно акту перевірки, неправомірним є також донарахування позивачу суми єдиного внеску та військового збору на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень та вимоги.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних рішень та вимоги в порядку статті 77 КАС України, а відтак заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 11.09.2018 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-98 від 11.09.2018 року, рішення № від 11.09.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та податкового повідомлення-рішення № від 11.09.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1, 35152, с.Владіславівка, Млинівський район ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (ЄДРПОУ НОМЕР_2, 33000 м.Рівне, вул.Відінська, 12) 4544 грн.02 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.