Справа № 813/2979/15
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/292/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, ухвалене суддею Мартинюком В.Я. у м. Львові о 15 год. 29 хв. у справі № 813/2979/15 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в Сихівському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області (правонаступник - Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області) від 02.03.2015 року № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що оподатковуваним доходом є лише основна сума боргу за кредитом, анульована (прощена) кредитором. Анульовані (прощені) кредитором проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, анульованої (прощеної) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів. З цих підстав позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки контролюючий орган при обчисленні податку з доходів фізичних осіб взяв до уваги загальну суму заборгованості 155 231 грн. 37 коп., з врахуванням сум відсотків та пені, які не є додатковим благом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 02.03.2015 року № в частині визначення суми основного платежу в розмірі 19 798 грн. 22 коп. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 4 948 грн. 76 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що причиною заниження податку на доходи фізичних осіб стало не включення ФОП ОСОБА_1 до загального річного оподатковуваного доходу за рік, доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) непогашеної заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 155 231 грн. 37 коп. та неподання декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управлінням ДФС у Львівській області складено акт від 13.02.2014 року № 116/17-20/НОМЕР_2 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.03.2015 року за № , яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 34 859 грн. 20 коп., в тому числі за основним платежем - 27 751 грн. 36 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 7 107 грн. 04 коп.

Перевіркою встановлено порушення:

- підп.164.1.1 п.164.1, підп.164.2.17, підп.164.2.19 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 27 751 грн. 36 коп.;

- п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України - неподання декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

Також судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було укладено договір із ТзОВ «Кей-Колект» про надання кредиту від 29.09.2006 року № 0.

30.07.2014 року ТзОВ «Кей-Колект» на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено лист № 135-14107 щодо анулювання (прощення) заборгованості на загальну суму 155 231 грн. 37 коп. за кредитним договором від 29.09.2006 року № 0 (а.с. 32).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що додаткове благо як дохід визнається у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податків. У випадку прощення боргу сума, яка отримана в кредит залишається в боржника, а тому у боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми взятої в борг.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакція на час, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Як повідомило ТзОВ «Кей-Колект» листом від 30.07.2014 року № 135-14107 на запит ДПІ у Сихівському районі м. Львова від 15.07.2014 року № 6997/10/13-50-17-01, ним включено суму анульованого (прощеного) боргу ФОП ОСОБА_1 до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ).

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої статті 546 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, анульована (прощена) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі анулювання (прощення) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом нараховані у разі прострочення платежу, не є доходом платника податків та, як наслідок, не підлягають оподаткуванню та декларуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 року (справа № 809/439/17), постанові від 24.10.2018 року (справі № 820/5376/16), постанові від 24.10.2018 року (справа № 816/2380/17).

Згідно з частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відтак, Кодекс адміністративного судочинства України дозволяє прийняття судом рішення щодо визнання протиправним та скасування окремих положень прийнятого контролюючими органами рішення, яке у відповідності до статті 4 цього Кодексу за своєю правовою природою є індивідуальним актом, тобто актом (рішенням) суб'єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій, яке стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 року (справа № 813/3283/17).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в справі № 813/2979/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко
Повний текст виготовлено 22.02.2019 року