Справа № 160/8121/18
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2019 року Справа № 160/8121/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представників позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпромконтракт" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови, -
31.10.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгпромконтракт» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби та просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2018/300001/2 від 29.05.2018 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110190/2018/500020/1 від 29.08.2018 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації №UA110190/2018/509679 від 10.10.2018 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110190/2018/500021/1 від 10.10.2018 року.
02.11.2018 року ухвалою суду зазначений адміністративний позов було залишено без руху.
07.11.2018 року позивачем було усунуто недоліки адміністративного позову в строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України, шляхом надання доказів на усунення недоліків адміністративного позову.
08.11.2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 2).
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та поясненнях.
10.01.2019 року представником відповідача було подано письмові заперечення проти відповіді на відзив, у яких зазначено доводи аналогічні доводам у відзиві на позов.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, у задоволенні просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченнях.
Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Так, 01.08.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпромконтракт» (Україна, Покупець) та фірмою «Jushi Group Ltd» (Китай, Продавець) було укладено контракт №R01082017 (а.с. 12-15).
Відповідно до п. 1.1 контракту Продавець зобовязаний передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити на умовах СIF ОСОБА_5 (редакція Інкотермс-2000) такі Товари:
- ровінг прямий EDR24-2400-386 за ціною USD 0,84/кг;
- ровінг прямий EDR24-4800-386 за ціною USD 0,84/кг;
- ровінг прямий EDR24-1200-386 за ціною USD 0,84/кг.
Згідно з п. 2.1 Ціна і кількість Товару, що постачається по Контракту, визначається в інвойсі у USD.
Зазначений товар заявлений до митного оформлення електронного декларування за відповідними ЕМД:
- №UA110110/2018/306131 від 23.05.2018 року,
- №UA110190/2018/508025 від 27.08.2018 року,
- №UA110190/2018/509679 від 10.10.2018 року
Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) на рівні 0,84 дол. США/шт.
За результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками було виявлено ризик можливого заниження митної вартості товару, що викликало необхідність здійснити перевірку правильності її визначення, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів. В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності.
1) за ЕМД №UA110110/2018/306131 від 23.05.2018 року позивачем на момент здійснення митного оформлення товару не надано банківські платіжні документи, що підтверджують здійснення 100% передплати за товар, як того вимагають умови контракту; позивачем до митного оформлення не було надано документи на підтвердження вартості перевантаження товару; страхова сума наведена у страховому полісі не узгоджується з розрахунком 10% від ціни контракту.
В рамках проведення консультацій, декларанта зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) наступні додаткові документи:
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларантом, в рамках проведених консультацій, додатково надано лист від 29.08.2018 року б/н та замовлення від 29.06.2018 року (за МД № UA110190/2018/508025).
Листом від 29.08.2018 року б/н декларант проінформував митницю про те, що надати додаткові документи до ЕМД 27.08.2018 року №UA110190/2018/508025 немає можливості.
Листом від 10.10.2018 року б/н декларант проінформував митницю про те, що надати додаткові документи до ЕМД від 10.10.2018 року №UA 110190/2018/509679 немає можливості.
За результатами проведеного контролю співставлення у відповідності до положень статті 337 МКУ встановлено наявність об'єктивної інформації (з урахуванням положень п.2 ст.52 МКУ) про прийняту органом доходів та зборів вартість товару «Е склоровінг для армування пластику», виробництва компанії «Jushi Group Co., Ltd», імпортованого іншими суб'єктами ЗЕД за контрактом з заявленою компанією виробником «Jushi Group Co., Ltd» на комерційних умовах поставки CIF ОСОБА_5 у час, максимально наближений до митного оформлення оцінюваного товару та випущеного у вільний обіг за ЕМД від 22.05.2018 №UA702020/2018/001654 з митною вартістю за ціною договору (угоди) на рівні 1,15 дол.США/кг.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями Митного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За приписами ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною четвертою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Згідно з ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 11 ст. 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.
Так, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination), (ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ TA ФРАХТ (... назва порту призначення) на продавця покладається також обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.
За умовами контракту №R01082017 від 01.08.2017 року Продавець зобовязаний передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити на умовах СIF ОСОБА_5.
За умовами поставки CIF (Інкотермс 2010) продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Згідно з базисними умовами поставки СIF продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF саме на продавця покладається обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.
Таким чином, у разі поставки товару на умовах СIF витрати, пов'язані з доставкою товару та його страхуванням, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування та транспортування товару до місця поставки, відсутні як такі.
Згідно поданої декларантом митної декларації, витрати на транспортування і страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.
Таким чином, оплата перевезення вантажу (фрахту) та страхування товару на умовах поставки СIF не є обов'язком покупця і незалежно від того, чи оплата за фрахт передує оплаті відправці (у пункті відправки), чи то здійснюється у місці призначення, покладається на продавця товару.
З огляду на зазначене, є безпідставними посилання відповідача на факт перевантаження товару з одного судна на інше, що може породжувати наявність інших транспортних документів та додаткових витрат, повязаних з цим перевантаженням, а також на відомості у страхових полісах, наданих позивачем, що містять розбіжності у числових значеннях.
Щодо виявлених розбіжностей у документах, зокрема, в умовах оплати товару, суд зауважує, що у процедурі контролю за митною вартістю товару, предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, при цьому умови оплати та порушення строків оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Стосовно правомірності застосування відповідачем другорядного методу визначення митної вартості та розрахунку коригування митної вартості за ціною договору (угоди) на рівні 1,15 дол. США/кг за ЕМД №UA702020/2018/001654 від 22.05.2018 року, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
Проте, відповідачем не було обґрунтовано, яким чином розбіжності у документах позбавляють його можливості перевірити заявлену позивачем митну вартість товару та не надано інформації чому саме документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми для застосування основного методу визначення митної вартості чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Судами встановлено, що за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за другорядним методом відповідачем була взята митна декларація №UA702020/2018/001654 від 22.05.2018 року, за якою умови поставки відрізняються від оспорюваних поставок, а саме: за пунктом відправлення Zhejiang, China.
Також, у відповідача була наявна інформація про попередні поставки партій товару: «скловолокно: рівниця пряма зі скловолокна», виробництва компанії «Jushi Group Ltd» (Китай) за контрактом №R01082017 від 01.08.2017 року та заявленою митною вартістю товару 0,84 дол. США згідно ЕМД від 17.04.2018 року №UA110110/2018/304322 та від 11.07.2018 року №UA110190/2018/506504. Митна вартість товару за цією поставкою була визначена за першим (основним) методом та була прийнята відповідачем.
Посилання представника відповідача з цього приводу на наявність дисциплінарного провадження стосовно посадової особи митниці, яка здійснила митне оформлення ЕМД від 11.07.2018 року №UA110190/2018/506504 суд оцінює критично та зазначає, що зазначений факт не спростовує необґрунтованість дій посадових осіб під час митного оформлення за ЕМД №UA110110/2018/306131 від 23.05.2018 року, №UA110190/2018/508025 від 27.08.2018 року, №UA110190/2018/509679 від 10.10.2018 року та не є підставою для відмови у застосування обраного декларантом методу визначення митної вартості.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що декларантом позивача одночасно з митними деклараціями №UA110110/2018/306131 від 23.05.2018 року, №UA110190/2018/508025 від 27.08.2018 року, №UA110190/2018/509679 від 10.10.2018 року було в повному обсязі надано до митного органу документи, які підтверджують митну вартість товару, а також інші наявні у нього документи згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, тоді як митний орган не довела, що подані документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому відповідач не обґрунтував та не довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом №1).
У зв'язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів - необґрунтованим.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 8 810,00 грн., понесені позивачем згідно платіжного доручення №947 від 29.10.2018 року (а.с. 4).
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпромконтракт" до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 29.05.2018 року №UA110000/2018/300001/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 29.08.2018 року №UA110190/2018/500020/1.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпропетровської митниці ДФС в прийнятті митної декларації від 10.10.2018 року №UA110190/2018/509679.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10.10.2018 року №UA110190/2018/500021/1.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 лютого 2019 року.

Суддя ОСОБА_1