Справа № 465/2676/17
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції взводу № 1 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 667012 від 09.04.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції взводу № 1 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 667012 від 09.04.2017 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення».

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 667012 , 08.04.2017 року об 23 год. 58 хв. він, позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові здійснив стоянку в місці, де транспортний засіб унеможливив виїзд інших транспортних засобів, чим порушив п.15.10 "д" ПДР України.

Разом з тим, як вказує позивач, правопорушення він не вчиняв, а працівниками поліції було допущено ряд процесуальних порушень , зокрема : не з"ясовано чи було вчиненим правопорушення, чи винна особа у його вчимненні, не оцінено докази у їх сукупності та не долучено відповідних доказів.

Відтак, із цих підстав просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позові. Просять позов задоволити.

Додатково повідомили суд, що згідно Постанови Франківського районного суду м. Львова від 22.08.2017 року , винесеної за результатам розгляду позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними , визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 667012 від 09.04.2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП ( справа № 465/2493/17). Дана постанова оскаржена в апеляційному порядку та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року скасована із прийняттям постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Верховного суду України від 01.03.2018 року, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року та постанову Франківського районного суду міста Львова від 22 серпня 2017 року скасовано, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В чергове судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Просить такі задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Інспектор Рузявін Я.М. повідомив суд, що не був присутнім на мфісці парковки автомобіля позивача. Дата і час, що вказані ним у прстанові є даними із акту евакуації автомобіля. Під час розгляду справи був викликаний позивач, який не заперечував, що його автомобіль був припаркованим у тому місці, що вказане у постанові.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив суд, що до неї звернувся громадян щодо припаркованого автомобіля позивача, який перешкоджав руху. Нею було отримано пояснення у вказаного громадянина та працівника парковки. Стверджує, що автомобіль позивача справіді перешкоджав руху, відтак було прийняте рішення про його евакуювання.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, враховуючи заперечення відповідача, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення .

Судом встановлено, що 09.04.2017 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 667012 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до даної постанови, ОСОБА_1 08.04.2017 року об 23 год. 58 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1, на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові здійснив стоянку в місці, де транспортний засіб унеможливив виїзд інших транспортних засобів, чим порушив п.15.10 "д" ПДР України.

При цьому, у постанові не вказано ряд суттєвих обставин, на які покликається позивач та які обєктивно впливали на прийняте рішення.

Відтак, суд враховуючи сукупність матеріалів справи та пояснення позивача, визнає дану постанову такою, що не відповідає вимогам ст. 283 КпАП України, у звязку з чим, така постанова відповідно до вимог ч. 3 ст. 293 КУпАП підлягає скасуванню.

Так, стороною відповідача не надано суду будь - яких законодавчих чи нормативних документів, які б підтверджували, що інспектор взводу №1 роти №2 батальйону №4 УПП у м. Львові лейтенант поліції ОСОБА_2 наділений повноваженнями патрулювати у м. Львові та за його межами та має право на складання постанов, у порядку, передбаченому ст. ст. 222, 283 КУпАП.

Постанова складена представником відповідача не відповідає вимогам ст.283 КУпАП , оскільки в ній не зазначено до якого органу належить посадова особа - інспектор поліції, що склав постанову, а батальйон №4 не є органом, а може бути тільки підрозділом; у постанові від 09 квітня 2017 року відсутній опис обставин, установлених при розгляді справи.

Згідно змісту постанови значиться, що розглядалися матеріали про адміністративне правопорушення, проте, які саме, у постанові не зазначено; покликання у постанові на ст. 33 КУпАП хоч і містяться, проте не враховані та не вмотивовані; зазначені у постанові фактичні обставини, які інспектор вважає встановленими, таким не відповідають; не враховано вимоги ст. 280 КУпАП; інспектором не розяснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується змістом постанови ; інспектором не вручено копії постанови, а також не зазначено свідків події .

За даних обставин, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню.

Приймаючи дане рішення , суд виходить виключно з норм національного законодавства та міжнародних договорів, що ратифіковані Україною та відхиляє покликання відповідача на будь - які відомчі акти.

Так, відповідно до норм статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративні правопорушення - є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи , яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих , свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапис які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів при забезпеченні безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 даної норми закону, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності , покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, в матеріалах справи відсутні докази спростування адміністративного позову, в розумінні ст. 251 КУпАП, а оскаржувана постанова, витяг з наказу по особовому складу, на які відповідач покликається як на правомірність дій інспектора, суперечать фактичним обставинам встановлених судом.

Отже, дії інспектора, що склав оскаржувану постанову, суперечать ст.. 19 Конституції України, згідно якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення , завданням адміністративного судочинства є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст.. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Обовязок поважати права людини закріплений також у ст.. 1 « Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яка ратифікована Україною 09 листопада 1995 року, а відтак підлягає виконанню державними органами України.

Визначаючи завдання адміністративного судочинства, законодавець у ст.. 2 КАС України зазначив, що таким завданням є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади , органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складення протоколу про адміністративні правопорушення та розгляд уповноваженим органом справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Як зазначає Конституційний суд, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстави для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення відсутні, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", яке вживається у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься у положеннях частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке вживається в положеннях частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, КУпАП визначені правопорушення, які не потребують довготривалої процедури, але цей перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення. В усіх інших випадках, як і в даному випадку, співробітник поліції зобов'язаний скласти протокол, опитати свідків, отримати пояснення від особи, яку притягують до відповідальності, та направити такий протокол уповноваженому органу, де у відділенні поліції уповноважений співробітник з дотриманням вимог КУпАП зобов'язаний розглянути протокол та винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, забезпечивши при цьому особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, можливість реалізувати права гарантовані їй статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України,; ст.ст. 2, 5 - 9, 11, ч. 2 ст. 77, 132, 139, 241-246, 251 КАС України, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанову серії АР № 667012 від 09 квітня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 з накладенням штрафу у розмірі 510 (п"ятсот десять) грн., скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному законом, протягом десяти днів з часу його проголошення через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь