Справа № 120/14/19-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2019 р. Справа № 120/14/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

представника відповідача: Загороднюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 07 грудня 2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення № 0-0202 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

На переконання позивача податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню у зв'язку з чим остання звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

14 січня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки останньої усунуто в повному обсязі.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 16 січня 2019 року розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

06 лютого 2019 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення адміністративного позову. Окремо зазначає, що відповідно до інформації з державного реєстру, у власності ОСОБА_2 заходиться: частина житлового будинку (частка власності 40/100), загальною площею 233,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 502кв.м. за адресою АДРЕСА_2. Загальна площа будинків складає 595,48 кв.м.

Згідно з п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з п.п. "г" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

08 лютого 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач посилається на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду № 802/1769/17-а якою було встановлено наступне: "враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вбудований торгівельно-виробничий комплекс, загальною площею 313,2 кв.м, який знаходиться на першому поверсі будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 є об'єктом нежитлової нерухомості, а тому, положення підпункту "г" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України до даного нерухомого майна не застосовується, а тому відповідачем безпідставно збільшено суму податку, що підлягає сплаті на 25000 грн.". Та зазначає, що даний факт не підлягають повторному доведенню, оскільки це встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

У судове засідання позивач не з'явилась, однак, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у його задоволенні, зазначаючи про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

18 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області було винесене податкове повідомлення-рішення № 0-0202, яким було нараховане податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, у розмірі 27444,80.

01 жовтня 2018 року позивач звернулася до відповідача із скаргою, якою просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-0202 від 18 квітня 2018 року.

28 листопада 2018 року рішенням ДФС України, скарга позивача, була задоволена частково, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від № 0-0202, зобов'язано сформувати та направити нове податкове повідомлення-рішення.

07 грудня 2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області було винесене нове податкове повідомлення-рішення №0-0202, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об'єктів житлової нерухомості у розмірі 27565,36 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до положень пп. 266.1.1, 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об'єктом оподаткування відповідно до приписів 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з положеннями пп. 266.3.1, 266.3.2, п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п.п. "б" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

Відповідно до п.п. "г" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Згідно з п.п. "б" п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Згідно з п.п. "ґ" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - V цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до п.п. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до оскаржуваного рішення позивачу визначене податкове зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об'єктів житлової нерухомості. При цьому, сума податку, що підлягає сплаті збільшена на 25000 грн., оскільки загальна площа об'єктів житлової нерухомості, наявна у позивача, перевищує 500 кв. м.

Перевіряючи обґрунтованість нарахованої позивачу суми податку відповідно до оскаржуваного рішення, суд враховував таке.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі № 802/1769/17-а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 21 червня 2017 року № 188236-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, судом було встановлено, що "позивачу на праві приватної власності належить будинок, житловий з вбудованим торгівельно-виробничим комплексом загальною площею 502,0 кв. м., житлова площа 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до опису об'єкта, що зазначений у свідоцтві, двоповерховий житловий будинок з підвалом становить 199,8 кв., вбудований торгівельно-виробничий комплекс - 313,2 кв.м., та 40/100 часток приватної спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію №219 від 16.07.2003 об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, має такі показники: пекарня - 500 кг/год., два торгових зали площею 80,8 кв. м. кафе площею 38.00 кв. м. на 12 посадочних місць.

Загальна площа торгівельно-виробничого комплексу - 313.20 кв. м. житлова 58,7 кв. м., пекарні 40,5 кв. м., загальна площа 502 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту реєстраційний номер 3793 від 29.11.2014, що виданий комунальним підприємством "Тульчинське міськрайонне бюро технічної інвентаризації", об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2, складається з приміщень житлового та нежитлового фонду.

Відповідно до журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями), торгівельно-виробничий комплекс, що знаходиться на першому поверсі об'єкту нерухомості, складається з приміщень громадського харчування та торгівлі, загальною площею 313,2 кв. м.

За таких обставин, з урахуванням підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України вбудований торгівельно-виробничий комплекс, загальною площею 313,2 кв.м, що знаходиться на першому поверсі будівлі, за адресою: АДРЕСА_2, є об'єктом нежитлової нерухомості, а тому, підпункту "г" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України до даного нерухомого майна не застосовується.

25 січня 2018 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі № 802/1769/17-а апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду № 802/1769/17-а залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 - без змін.

Крім того, встановлено наступне: "враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вбудований торгівельно-виробничий комплекс, загальною площею 313,2 кв.м, який знаходиться на першому поверсі будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 є об'єктом нежитлової нерухомості, а тому, положення підпункту "г" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України до даного нерухомого майна не застосовується, а тому відповідачем безпідставно збільшено суму податку, що підлягає сплаті на 25000 грн.".

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частиною 1 статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Керуючись ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, не підлягають повторному доведенню ті обставини, що вбудований торгівельно-виробничий комплекс, загальною площею 313,2 кв.м, який знаходиться на першому поверсі будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 є об'єктом нежитлової нерухомості. Таким чином, при складанні податкового повідомлення-рішення №0-0202 від 07 грудня 2018 року Головним управлянням ДФС у Вінницькій області не вірно застосовано п.п. "г" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № 0-0202 від 07 грудня 2018 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, квитанцією підтвердив сплату судового збору в розмірі 704,80 гривень, тому, суд робить висновок про стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області сплачений судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0-0202 винесене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області 07 грудня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

Головне управління ДФС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 22.02.2019

Суддя Мультян Марина Бондівна