Справа № 200/2549/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

20 лютого 2019 р. Справа №200/2549/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Смагар С.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5)

про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 17865 грн. 53 коп., стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

Судом з позовної заяви та доданих документів встановлено, що підставою для звернення позивача до адміністративного суду були наступні обставини.

До 1 вересня 2018 року позивач у відповідача була на обліку як загальна пенсіонерка та отримувала пенсію як жителька-пенсіонерка м. Краматорська через фінансову установу «Приватбанк», що підтверджується відповіддю відповідача від 14 вересня 2018 року № 16630/02. З вересня 2018 року Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську перестало виплачувати мені пенсію. Припинення виплати пенсії відповідач мотивував тим, що позивач є внутрішньо переміщена особа, та не підтверджене місце реєстрації. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року визнані протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо виплати мені пенсії за віком як місцевому жителю м. Краматорськ, Донецької області, та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсії за віком з моменту її припинення а саме з вересня 2018 року, як місцевому жителю м. Краматорськ, Донецької області на особистий рахунок позивача відкритій у банківській установі "Приватбанк". Вказане рішення набуло законної сили 10 січня 2019 року, однак, на момент подання цієї позовної заяви пенсію позивачу не виплатили. Неправомірними діями відповідача було завдано значної матеріальної шкоди у зв'язку з тим, що іншого джерела для існування у позивача не має, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, про відсутність інших доходів та довідкою про розмір пенсії. Фактично позивач була змушена користуватися кредитними картками трьох банківських установ для задоволення власних потреб на харчування, покриття транспортних витрат і таке інше. Отже, предметом даного позову є відшкодування шкоди моральної та матеріальної, заподіяної протиправними діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, у даному випадку Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті порушених прав особи саме у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, суд виходить з наступного.

Вимогами у цій справі є відшкодування шкоди моральної та матеріальної, заподіяної протиправними діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 3 КАС України зазначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

За правилами статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, на думку суду, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ці вимоги не пов'язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року № 826/12003/16.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку щодо відмови у відкритті провадження в адміністративній справі № 200/2549/19-а.

Враховуючи вищевикладене, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтями 2, 4, 5, 6, 19, 159, 170, 241-243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 200/2549/18-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (, 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5) про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

2. Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надсилається особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

3. Роз'яснити особі, яка звернулася з позовною заявою, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляду справи було здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

5. Ухвала суду набирає законної сили у строк та в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

6. Ухвала постановлена та повний її текст складений та підписаний 20 лютого 2019 року.

Суддя Смагар С.В.