Справа № 320/6658/18
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року № 320/6658/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справі

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправною та скасування вимоги,

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Київській області від 14.11.2018 №Ф-158550-51.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у січні 2004 року вона ініціювала процедуру припинення підприємницької діяльності у рамках якої звернулась до податкового органу для зняття з податкового обліку. Позивач стверджує, що у рамках зазначеної процедури повністю розрахувалась з бюджетом, отримала від податкового органу обхідний лист, у якому керівники відповідних відділів проставили свої підписи та здала усі документи, отримані від податкового органу.

За викладених обставин позивач вважає, що не є суб'єктом господарювання у розумінні чинного законодавства, а відтак і не зобов'язана сплачувати ЄСВ як підприємець.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач є фізичною особою-підприємцем, у зв'язку з чим зобов'язана сплачувати передбачені законами України податки, збори та інші загальнообов'язкові платежі, у тому числі ЄСВ.

З урахуванням викладеного в інтегрованій картці позивача контролюючим органом в автоматизованому режими збільшено зобов'язання позивача з ЄСВ із розрахунку мінімального страхового внеску за місяць, у зв'язку з чим у позивача станом на 31.10.2018 утворилась недоїмка у розмірі 7371,54 грн.

За викладених обставин відповідач вважає, що правомірно виставив позивачеві спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки).

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 відкрите спрощене позовне провадження у справі №320/6658/18 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом з'ясовано, що 14.08.2002 ОСОБА_1 була зареєстрована Яготинською районною державною адміністрацією як фізична особа підприємець.

15 серпня 2002 року позивач узята на податковий облік у Яготинській МДПІ Київської області за №381.

Судом встановлено, що у січні 2004 року позивач ініціювала процедуру ліквідації суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Як зазначає позивач, 09.01.2004 вона звернулась до Яготинської МДПІ із заявою, на підставі якої їй було видано обхідний лист. Позивач стверджує, що після вчинення у обхідному листі підписів керівниками відділу документальних перевірок, сектору контролю за розрахунковими операціями, відділу оподаткування фізичних осіб, відділу державного реєстру фізичних осіб, вона повернула податковому органу патент про фіксований розмір сплати прибуткового податку, у зв'язку з чим вважала, що її підприємницька діяльність припинена.

Разом з цим, 12.11.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області було складено та надіслано позивачеві вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-144463-51, якою орган доходів і зборів вимагав у позивача сплатити борг з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 7371,54 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки позивача, недоїмка з ЄСВ виникла у зв'язку з нарахуванням органом доходів і зборів мінімального страхового внеску за три квартали 2018 року.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернулась до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті Господарського кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Підприємницька діяльність припиняється:

- з власної ініціативи підприємця;

- у разі закінчення строку дії ліцензії;

- у разі припинення існування підприємця; на підставі рішення суду у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Пунктом 37 Порядку державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №740 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів:

- особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду (господарського суду) у випадках, передбачених законодавством;

- довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку;

- довідки установ банків про закриття рахунків;

- довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів;

- оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.

Відповідно до пункту 8.1 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України від 19.02.1998 №80, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.03.1998 за №172/2612 (далі - Інструкція №80; чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з метою оподаткування ліквідацією платника податків або його філії, відділення чи іншого відокремленого підрозділу є ліквідація платника податків як юридичної особи або зупинення реєстрації фізичної особи як суб'єкта підприємницької діяльності, а також ліквідація філії, відділення, відокремленого підрозділу платника податків, унаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата статусу як платника податків відповідно до законодавства.

Пунктом 8.9 Інструкції №80 передбачено, що зняття з обліку фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності як платника податків здійснюється в порядку, відповідному для платників податків - юридичних осіб. На фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності поширюється дія пунктів 8.1 - 8.8 цієї Інструкції. Особливістю є лише те, що фізична особа після прийняття рішення про ліквідацію суб'єкта підприємницької діяльності подає до органу державної податкової служби, у якому вона зареєстрована як платник податків, такі документи:

- заяву про зняття з обліку платника податків за ф. № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за ф. N 6-ОПП;

- оригінали документів, що видаються органами державної податкової служби платнику податків (свідоцтва, патенти, довідки за формою № 4-ОПП, інші довідки тощо) і підлягають поверненню до органу державної податкової служби, а також завірені органом державної податкової служби копії цих документів, якщо такі видавались та підлягають поверненню до органу державної податкової служби.

Згідно з пунктом 8.2 Інструкції №80 при одержанні органами державної податкової служби від платника податків заяви за ф. N 8-ОПП, а також на підставі інформації про порушення справи про банкрутство платника податків або звернення до суду, чи господарського суду з питання скасування державної реєстрації, органом державної податкової служби у місячний термін приймається рішення про проведення документальної перевірки таких платників і відповідні підрозділи розпочинають перевірку.

За рішенням керівника органу державної податкової служби документальна перевірка не проводиться, якщо платник податків призупинив діяльність, не знаходиться за місцем реєстрації (обліку), не подає звітності протягом одного року до органу державної податкової служби, не має податкового боргу та стосовно нього використана інформація від банківських установ, митної служби та інших контролюючих органів щодо відсутності здійснення господарської діяльності з моменту подання останньої звітності, а також підрозділами податкової міліції підтверджено неможливість установлення місцезнаходження (місця проживання) такого платника податків.

Відповідно до пункту 8.3 Інструкції №80 після проведеної перевірки платника податків, у разі встановлення факту відсутності заборгованості перед Державним бюджетом України та місцевими бюджетами орган державної податкової служби знімає його з обліку. Зняття з обліку платника податків в органах державної податкової служби проводиться за наявності повідомлення від установи банку про закриття такому платнику рахунків. Після завершення процедури зняття з обліку орган державної податкової служби складає довідку про зняття з обліку платника податків за ф. № 12-ОПП, яку надсилає до органів державної реєстрації або органу, що здійснив реєстрацію.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 стаття 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною 5 статті 8 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п'ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

VI. Оцінка суду

Умовою припинення підприємницької діяльності для фізичної особи-підприємця є зняття з податкового обліку та закриття банківських рахунків.

Процедура зняття з податкового обліку ініціюється шляхом подання податковому органу заяви за формою № 8-ОПП разом з одночасним поверненням свідоцтв, патентів, виданих податковим органом.

Одержавши заяву за формою №8-ОПП податковий орган перевіряє стан розрахунків платника податків з бюджетом, у тому числі шляхом проведення документальної перевірки.

У разі встановлення факту відсутності заборгованості перед Державним бюджетом України та місцевими бюджетами податковий орган знімає підприємця з обліку та складає довідку за формою №12-ОПП, яку надсилає до органів державної реєстрації або органу, що здійснив реєстрацію підприємця.

Довідка податкового органу за формою №12-ОПП є доказом зняття платника податків з податкового обліку та підставою для припинення державної реєстрації суб'єкта господарювання - фізичної особи-підприємця.

Судом встановлено, що позивач ініціювала процедуру зняття з податкового обліку ФОП. Разом з цим, довідки за формою №12-ОПП не отримувала, що свідчить про те, що процедура зняття з податкового обліку завершена у встановлений законом спосіб не була.

Судом також встановлено, що до державного реєстратора із реєстраційною карткою на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності позивач звернулась лише 04.12.2018, тобто після складання органом доходів і зборів спірної вимоги.

Як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 до Реєстру був несений лише 04.12.2018, номер запису: 2003628.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази свідчать, що до 04.12.2018 позивач зберегла статус підприємця - платника податків.

Посилання позивача на обхідний лист зазначених висновків суду не спростовують, позаяк одержання обхідного листа чи наявність у ньому підписів посадових осіб податкового органу не є елементом процедури припинення суб'єкта господарювання чи елементом процедури зняття з обліку платника податків.

Оскільки ініційована позивачем процедура зняття з обліку платників податків та припинення підприємницької діяльності була завершена лише 04.12.2018, позивач у розумінні чинного законодавства до 04.12.2018 була суб'єктом господарювання - платником податків і зборів та інших загальнообов'язкових платежів, у тому числі ЄСВ.

Фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які не отримують доходу від провадження діяльності, або фактично не здійснюють господарської діяльності, зобов'язані сплачувати ЄСВ за себе у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, що становить у 2018 році 22 відсотки від мінімального розміру заробітної плати.

Мінімальна заробітна плата в 2018 році в місячному розмірі становить 3723 гривні. Отже, мінімальна сума страхового внеску для ФОП у 2018 році становить 819,06 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що орган доходів і зборів обґрунтовано збільшив в інтегрованій картці позивача недоїмку з ЄСВ за три квартали 2018 року на суму 7371,54 грн. та сформував і направив позивачеві спірну вимогу.

VII. Висновок суду

Оскільки позивачем при припиненні підприємницької діяльності не було виконано вимог, які висуваються Інструкцією про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України від 19.02.1998 №80, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.03.1998 за №172/2612, суд дійшов висновку, що орган доходів і зборів не мав підстав для припинення нарахування йому зобов'язань як платнику ЄСВ.

Отже, наявність у відповідача підстав для виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ не була спростована позивачем.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду - 26.02.2019.

Суддя Леонтович А.М.