Справа № 819/847/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3560/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 819/847/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Мірінович У. А.,

час ухвалення рішення - 31.10.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 05.11.2018 року,

в с т а но в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просив (з урахуванням уточнення позовних вимог) визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 02 жовтня 2017 року: № 6 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 29195,17 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 7298,79 грн. та № 6 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з військового збору в розмірі 2432,93 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 608,24 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідно до листа ПАТ «Універсал Банк» №1941 ГО від 19 червня 2017 року протягом І кварталу 2016 року ОСОБА_1 прощено основну суму боргу за кредитами в сумі 8792,90 дол. США, що еквівалентно 232477 грн. згідно з курсом НБУ на дату підписання акта про припинення зобов'язань та 12517,72 грн.; загальна сума - 244994,72 грн. Таким чином, базою оподаткування визначено основну суму боргу за кредитами - 244994,72 грн. згідно з курсом НБУ на дату підписання акта про припинення зобов'язань та розраховано з цієї суми відповідні ставки обов'язкових платежів. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що йому анульовано основну суму кредиту, тому при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військового збору відповідач повинен був виходити із прощеної суми 8792,90 дол. США визначеної за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2008 року позивач - ОСОБА_1 та ПAT "Універсал Банк", яке є правонаступником ВAT "Універсал Банк", уклали договори кредиту № CL/12935 та № VE6209.

ПAT "Універсал Банк" здійснило оферту з врегулювання заборгованості за кредитним договором № CL/12935 від 12 січня 2008 року шляхом списання заборгованості у разі сплати позивачем у строк до 11 березня 2016 року 56211,32 грн. заборгованості. Також сторонами погоджено, що у випадку здійснення зазначених платежів, кредитору необхідно підписати Акт прощення боргу.

Вказана пропозиція прийнята позивачем, що підтверджується його підписом на оферті.

30 березня 2016 року ПAT "Універсал Банк" та ОСОБА_1 підписали акт про припинення зобов'язань за договором № CL/12935 від 12 січня 2008 року, відповідно до якого станом на 30 березня 2016 року загальний розмір заборгованості позичальника перед кредитором за договором № CL/12935 від 12 січня 2008 року становить 11365,16 дол. США, з яких: 8792,90 дол. США загальна прострочена основна сума кредиту; 2572,26 дол. США загальна сума прострочених процентів (за базовою ставкою) за користування кредитом.

У п.2 вищевказаного акта про припинення зазначено, що з моменту його підписання заборгованість позичальника перед кредитором у сумі 11365,16 дол. США вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику на підставі ст.605 ЦК України, а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за основним договором в повному обсязі.

10 лютого 2016 року ПAT "Універсал Банк" та позивач підписали акт про припинення зобов'язань за договором № VE6209 від 12 січня 2008 року, відповідно до якого станом на 10 лютого 2016 року заборгованість позичальника перед кредитором за договором № VE6209 від 12 січня 2008 року становить 12517,72 грн.

У п.2 вищевказаного акта про припинення зазначено, що з моменту підписання сторонами цього акта заборгованість позичальника перед кредитором у сумі 12517,72 грн., вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику на підставі ст.605 ЦК України, а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі.

19 червня 2017 року ПAT "Універсал Банк" надіслало ГУ ДФС у Тернопільській області лист №1941 ГО, в якому зазначено, що протягом І кварталу 2016 року ОСОБА_1 прощено основну суму боргу за кредитами в сумі 8792,90 дол. США, що еквівалентно 232477 грн. згідно з курсом НБУ на дату підписання акта про припинення зобов'язань та 12517,72 грн.; загальна сума - 244994,72 грн.

У період з 17 по 22 серпня 2017 року Головне управління ДФС у Тернопільської області на підставі наказу № 443 від 07 серпня 2017 року провело документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, якою встановлено порушення пп."д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп."в" п.176.1 с.176, ст.179 ПК України, в результаті чого донараховано суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 44099,05 грн.; п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага за 2016 рік у сумі 3674,92 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 5920/19-00-13-06/НОМЕР_1 від 30 серпня 2017 року.

02 жовтня 2017 року на підставі вказаного акта Головне управління ДФС у Тернопільської області прийняло податкові повідомлення-рішення: № 6, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 55123,81 грн., у тому числі 11024,76 грн. штрафних санкцій; № 6, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 4593,65 грн., у тому числі 918,73 грн. штрафних санкцій.

Позивач оскаржує вказані податкові повідомлення-рішення частково: № 6 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 29195,17 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 7298,79 грн. та № 6 в частині визначення податкового зобов'язання з військового збору в розмірі 2432,93 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 608,24 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу анульовано основну суму кредиту, тому при визначенні об'єкту оподаткування необхідно виходити з прощеної суми 8792,90 дол. США визначеної за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року; разом з тим, відповідачем цього не враховано та при визначенні позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми прощеного боргу завищено податкове зобов'язання, а саме: податковим повідомленням - рішенням № 6 завищено зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 29195,17 грн. та за штрафними санкціями - 7298,79 грн. (11024,76грн. - 3725,97 грн.), а податковим повідомленням - рішенням № 6 завищено зобов'язання за військовим збором на загальну суму 2432,93 грн. та за штрафними санкціями - 608,24 грн. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині надміру нарахованих податкових зобов'язань.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп.163.1.1, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела, їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу).

Пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України передбачає, що додаткове благо - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до абз.д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з п.8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого зазначеного пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу проценти, прощені (анульовані) кредитором та суму прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 813/3526/17, згідно з ст.242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п.167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

П.123.1 ст.123 ПК України передбачає, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп.54.3.1 54.3.2,54.3.4,54.3.5,54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно з пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного пп.2 цього пункту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, враховуючи положення п.8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, при визначенні об'єкта оподаткування необхідно виходити з прощеної суми визначеної за офіційним курсом НБУ станом на 01 січня 2014 року, оскільки позивачу було анульовано (прощено) основну заборгованість за кредитами.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 01 січня 2014 року офіційний курс гривні до іноземної валюти (1 долар США) становив 7,993 грн. (https://minfin.com.ua/ua/currency/nbu/2014-01-01/), тому 8792,90 дол. США х 7,993 грн. = 70281,64 грн.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції здійснено розрахунок об'єкту оподаткування з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, з якими колегія суддів погоджується, та визначено відповідні ставки вказаних обов'язкових платежів, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на 01 січня 2014 року.

Зокрема, об'єкт оподаткування становить 82799,36 грн., а саме: 8792,90 дол. США х 7,993 грн. (курс НБУ станом на 01 січня 2014 року) = 70281,64 грн. за Договором № CL/12935 від 12 січня 2008 року + 12517,72 грн. за Договором № VE6209 від 12 січня 2008 року, разом - 82799,36 грн.

З врахуванням вказаного об'єкт оподаткування, судом першої інстанції визначено відповідні ставки з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а саме: ставка з податку на доходи фізичних осіб становить 14903,88 грн. (82799,36 грн. (об'єкт оподаткування) х 18% (ставка податку)), штрафні (фінансові) санкції 3725,97 грн. (14903,88 грн. х 25 %), військовий збір - 1241,99 грн. (82799,36 грн. (об'єкт оподаткування) х 1,5% (ставка збору)), штрафні (фінансові) санкції 310,49 грн.(1241,99 грн. х 25%).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч вимогам чинного податкового законодавства, контролюючий орган при визначенні позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору виходив з суми прощеного боргу за курсом НБУ станом на 30 березня 2016 року, що, в свою чергу, призвело до завищення податкових зобов'язань з вказаних обов'язкових платежів.

Зокрема, при прийнятті податкового повідомлення - рішення № 6 завищено зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 29195,17 грн. (44099,05грн. - 14903,88 грн.) та за штрафними санкціями - 7298,79 грн. (11024,76грн. - 3725,97 грн.), а при прийнятті податкового повідомлення - рішення № 6 завищено зобов'язання за військовим збором на загальну суму 2432,93 грн. (3674,92 грн. - 1241,99 грн.) та за штрафними санкціями - 608,24 грн. (918,73 грн. - 310,49 грн.).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині надміру нарахованих податкових зобов'язань є протиправними та підлягають скасуванню в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні ВАТ «Нефтяная компания ЮКОС» проти РФ (Заява №14092/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що перша і сама важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 819/847/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 лютого 2019 року.