Справа № 813/3220/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4094/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (суддя - Сакалош В.М., час ухвалення - 14:02, місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту - 01.11.2018 р.),

в адміністративній справі №813/3220/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У липні 2018 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Львівській області, в якому, з урахуванням уточнення позову, просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача форми Р від 19.04.2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб на загальну суму 173065,13 грн., в тому числі за основним платежем на 138452,1 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями на 34613,03 грн..

Відповідач ГУ ДФС у Львівській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, вказував на те, що позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 19.04.2018 року № .

З цим рішенням суду першої інстанції від 23.10.2018 року не погодився відповідач ГУ ДФС у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за результатами камеральної перевірки даних задекларованих у податковій декларації з плати за землю за 2018 рік ФОП ОСОБА_1 було з'ясовано, що між Львівською міською радою (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 22.09.2009 року, відповідно до умов якого орендар зобов'язується сплачувати орендну плату у грошовій формі, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказує апелянт, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №10/01-15/3560 від 16.05.2011 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 становить 3648841,95 грн.. Оскільки орендна плата обчислюється з розрахунку 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, то її розмір повинен становити 109465,26 грн.. Крім цього, при обчисленні орендної плати за землю було враховано коефіцієнт індексації грошової оцінки земель згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2018 року №6-28-0.22-244/2-18 Про індексацію нормативної грошової оцінки земель. Таким чином, сума орендної плати за землю за 2018 рік визначена позивачу в розмірі 207678,15 грн.. Таким чином, вважає апелянт, що судом першої інстанції не було з'ясовано всіх обставин у справі, що призвело до її неправильного вирішення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23.10.2018 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач ФОП ОСОБА_1 подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Львівській області, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 23.10.2018 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що між позивачем ФОП ОСОБА_1 (орендар) та Львівською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі від 22.09.2009 року, а саме земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 0,3811 га., у тому числі 0,1159 га. під забудовою, 0,1180 га. під озеленням, для обслуговування адміністративно-складських приміщень (а.с. 16-19).

Вказаним договором встановлено розмір орендної плати 35483,46 грн., що становить 3% від нормативної грошової оцінки відповідної земельної ділянки 1182781,96 грн..

Також встановлено, що відповідачем ГУ ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій декларації з плати за землю за 2018 рік, за результатами якої складено Акт від 19.03.2018 року № 9923/10/1313-01-13-10-16 (а.с. 11-12).

Перевіркою встановлено заниження позивачем ФОП ОСОБА_1 податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб згідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік (реєстраційний № від 20.02.2018 року) у загальній сумі 138452,10 грн., чим порушено вимоги пункту 288.1 ст.288, пунктів 289.1, 289.2 ст.289 ПК України.

На підставі висновків вказаного Акта перевірки від 19.03.2018 року відповідачем винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб на загальну суму 173065,13 грн., в тому числі 138452,1 грн. за основним платежем і 34613,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», користування землею в Україні є платним.

Відповідно до змісту ст.21 Закону України «Про оренду землі», розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Так, відповідно до пункту 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 п.14.1 ст.14 цього Кодексу - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України).

Об'єктами оподаткування відповідно до ст.270 ПК України є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п.8.3 ст.8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.п.265.1.3 п.265.1 ст.265 ПК України, плата за землю є складовою частиною податку на майно.

Податок на майно є місцевим податком відповідно до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України.

Відповідно до п.4.4. ст.4 ПК України, встановлення і скасування податків і зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до вказаного Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Пунктом 24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України. Встановлення територіальними громадами села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування місцевих податків і зборів відповідно до Закону.

Відповідно до п.266.4.2. ст.266 ПК України, органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1.1 п.1 ухвали Львівської міської ради №4330 від 29.01.2015р. «Про встановлення ставок земельного податку та пільг щодо земельного податку, що сплачується на території м.Львова» встановлено на території м.Львова ставку земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у п.1.2 та 1.3 вказаної ухвали.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Підпунктом 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з п.289.1 ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до п.271.1 ст.271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з врахуванням коефіцієнта індексації.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно п.1.1 ухвали Львівської міської ради №4330 від 29.01.2015 р., ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлена у розмірі 1% від нормативно-грошової оцінки (а.с. 30).

Судом першої інстанції вірно враховано, що граничною межею річної суми платежу з орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за суму земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до даних Податкової декларації з плати за землю (земельний податок/або орендна плата за земельні ділянки) за 2018 рік, позивачем самостійно задекларовано суму платежу з орендної плати за земельну ділянку в розмірі 69226,05 грн..

Згідно з витягом з технічної документації №40/01-15/3560 від 16.05.2011 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки в сумі 3648841,95 грн., зазначена у змінах до договору земельної ділянки від 22.09.2009 року.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно п.2 змін до договору, зміни є невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Львівській міській раді 22.09.2009 року №З-1378 та у Львівському міському відділі Львівської регіональної філії Центру ДЗК 08.10.2010 р. за №04:10:468:00032 і вступають в силу з моменту підписання та реєстрації у Львівській міській раді та державної реєстрації.

З матеріалів справи видно, що вказані зміни до договору оренди земельної ділянки зареєстровані у Львівській міській раді, однак їх державна реєстрація не проведена, що підтверджується листом відділу у м.Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №К-59/0-037-77/139-18 (а.с. 23).

Таким чином, немає жодних підстав для взяття при обчисленні ставки податку відомостей, що зазначені у змінах до договору оренди земельної ділянки.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновки відповідача щодо заниження позивачем податкового зобов'язання не підтверджуються матеріалами справи.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки визначений самостійно відповідачем розмір 207678,15 грн. (без індексації - 109465,26 грн.) орендної плати позивача за 2018 рік за розглядувану земельну ділянку згідно договору оренди землі від 22.09.2009 року є неузгодженим зобов'язанням і такий розмір орендної плати не був зазначений у податковій декларації за 2018 рік, тому за результатами проведення камеральної перевірки відповідачем протиправно винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 19.04.2018 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб.

Статтею 75 ПК України (в редакції на час розглядуваних правовідносин) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, перевірка первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків - може бути предметом документальної перевірки.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року в адміністративній справі №813/3220/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 22.02.2019 року