Справа № 0740/978/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4252/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року (суддя першої інстанції Ващилін Р.О., м. Ужгород, повний текст складено 20.11.2018),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі по тексту ГУНП в Закарпатській області) про визнання незаконними та скасування пункту 3 наказу №954 від 14.05.2018 р. Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, наказу №163 о/с від 02.08.2018 р.; наказ №175 о/с від 21.08.2018 р. Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в частині, якою звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області, з 20 серпня 2018 року; зобов'язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області поновити на посаді заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області та виплатити вимушений прогул за період незаконного звільнення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №954 від 14.05.2018 р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в Закарпатській області". Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №163 о/с від 02.08.2018 р. "По особовому складу". Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №175 о/с від 21.08.2018 р. "По особовому складу" в частині, якою звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області, з 20 серпня 2018 року. Поновлено ОСОБА_1 підполковника поліції на займаній на час звільнення посаді заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 20 серпня 2018 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19302 грн. 66 коп. з відрахуванням податків та зборів.

Не погодившись із таким рішенням, ГУНП в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, ОСОБА_1 звільнена з посади в порядку, встановленому законом, за фактом реалізації дисциплінарного стягнення, накладеного за результатами проведеного службового розслідування. Так, в ході службового розслідування встановлено вчинення позивачем вчинку, несумісного з проходженням служби в Національній поліції України, а саме, будучи старшим за званням вона не вжила заходів щодо припинення порушень Правил дорожнього руху України водієм, що в подальшому призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої її учасники зазнали тілесних ушкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода викликала значний суспільний резонанс та заподіяла шкоду авторитету ГУНП в Закарпатській області та поліції в цілому. Апелянт зауважив, що водій автомобіля ОСОБА_2 та спіробітник поліції ОСОБА_3 на момент зазначеної пригоди перебували у стані алкогольного сп'яніння. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 було правомірно звільнено з посади за неналежне виконання службової дисципліни, порушення вимог п.п.1, 2, 4 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 1,2,7,8 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 3.1, 14.6 «в», 34. 1 Правил дорожнього руху України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 9 листопада 2016 року.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення, а також безпідставність доводів апеляційної скарги. Зокрема, вказала, що вона була пасажиром автомобіля і була позбавлена об'єктивної можливості здійснити вплив на водія щодо якості руху. Зауважила, що результатами судово-токсикологічної експертизи встановлено, що ОСОБА_1 не перебувала у стані алкогольного сп'яніння.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній викладені та дав пояснення, аналогічні викладеним доводам.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що її було протиправно звільнено з посади, висновки відповідача щодо перебування водія у стані алкогольного сп'яніння спростовано матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебувала на службі в органах Національної поліції на посаді заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області.

09 квітня 2018 року о 15.35 год. до ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення про те, що в с. Гать Берегівського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля марки «Scoda-Oktavia» д.н.з. НОМЕР_1. За результатами виїзду на місце події працівників ВІОС УКЗ ГУНП, Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України та слідчо-оперативної групи Берегівського ВП ГУНП встановлено, що 09.04.2018 р. близько 15:35 старший інспектор відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6, керуючи службовим автомобілем марки «Scoda-Oktavia» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись у напрямку м. Берегово при вїзді в с. Гать Берегівського району на повороті не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення на узбіччі дороги з деревом та з'їхав у кювет. У якості пасажирів у зазначеному автомобілі перебували: на передньому сидінні старший інспектор відділу дільничних офіцерів поліції УПД ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3, а на задньому - заступник начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_1

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, рваної рани лівої кисті та дисторсії шийного відділу хребта. ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляду струсу головного мозку, рваної рани обличчя, забою шийного відділу хребта, забою грудної клітини та тупої травми черевної порожнини. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини.

На момент автопригоди вказані особи перебували на службі на підставі плану-завдання на проведення перевірки працівниками УПД ГУНП організації несення служби нарядів СРПП Берегівського ВП ГУНП та Виноградівського ВП ГУНП, затвердженого начальником УПД ГУНП полковником поліції ОСОБА_7 06.04.2018 (а.с. 67-72).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Scoda-Oktavia» д.н.з. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Наказом ГУНП в Закарпатській області «Про призначення судового розслідування» від 12 квітня 2018 року №739 призначено службове розслідування за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 46).

Під час службового розслідування за допомогою камер зовнішнього спостереження, які розміщенні на шляху слідування службового автомобіля «Scoda-Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 з м. Ужгорода до Берегівського району (при в'їзді в с. Ракошино Мукачівського району) було встановлено, що ОСОБА_2 під час керування службовим автомобілем грубо порушував вимоги Правил дорожнього руху. Зокрема, всупереч вимог п.п. 3.1, 14.6 «в», 34.1 Правил дорожнього руху України, не виконуючи невідкладне службове завдання, рухався з проблисковими маячками, в с. Ракошино по вул. Центральній здійснив обгін автомобілів ближче, ніж за 50 м перед пішохідним переходом, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки. Своїми діями він створив аварійну обстановку транспортним засобам, які рухались в протилежному напрямку на зустрічній смузі руху, внаслідок чого змусив транспортні засоби різко гальмувати, змінювати напрямки руху та вживати заходи щодо забезпечення особистої безпеки.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 08 травня 2018 року, затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, визнано такими, що підтвердилися.

Згідно висновку службового розслідування ОСОБА_1 та ОСОБА_3, будучи старшими за званнями, заходів щодо припинення порушень Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 не вжили, від керування транспортним засобом останнього не відсторонили, що у подальшому призвело до скоєння ним дорожньо-транпсортної пригоди.

Під час визначення ступеня вини позивача враховано також ту обставину, що вона і раніше допускала порушення службової дисципліни (зокрема, 07 лютого 2017 року притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді зауваження за порушення транспортної дисципліни) і заходи профілактичного впливу стосовно останньої не дали відповідних результатів.

За неналежне виконання службової дисципліни, порушення вимог п.п. 1, 2, 4 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», ст.ст. 1, 2, 7, 8 Закону України від 22.02.2006 №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 3.1, 14.6 «в», 34.1. Правил дорожнього руху України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що проявилося у неприпиненні протиправних дій ОСОБА_2 під час керування службовим автомобілем, яке призвело до тяжких наслідків та набуло значного суспільного резонансу, і як наслідок негативно вплинуло на авторитет та імідж ГУНП в Закарпатській області та поліції в цілому, заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 8 ст. 12 Закону України від 22.02.2006 №3460-ІV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», запропоновано звільнити зі служби в поліції (а.с. 80-85).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 14.05.2018 р. №954 за неналежне виконання службової дисципліни, порушення вимог п.п. 1, 2, 4 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», ст.ст. 1, 2, 7, 8 Закону України від 22.02.2006 №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 3.1, 14.6 «в», 34.1. Правил дорожнього руху України, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що проявилося у неприпиненні протиправних дій ОСОБА_2 під час керування службовим автомобілем, яке призвело до тяжких наслідків та набуло значного суспільного резонансу, і як наслідок негативно вплинуло на авторитет та імідж ГУНП в Закарпатській області та поліції в цілому, заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_1, відповідно до п. 8 ст. 12 Закону України від 22.02.2006 №3460-ІV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», звільнено зі служби в поліції (а.с. 86-88).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 02.08.2018 №163 о/с, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області, з 03 серпня 2018 року (а.с. 10).

Наказом ГУНП в Закарпатській області №175 о/с від 21.08.2018 на підставі довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського №386, виданої ДУ ТМО МВС України по Закарпатській області 04.07.2018, довідки про лікування №196, виданої Ужгородською міською поліклінікою 06.08.2018 та довідки про лікування №880, виданої Ужгородським центром первинної медико-санітарної допомоги 17.08.2018, п. наказу ГУНП в Закарпатській області від 02.08.2018 №163 о/с в частині звільнення з 03 серпня 2018 року зі служби в поліції ОСОБА_1 частково змінено. Встановлено вважати звільненою зі служби в поліції з 20 серпня 2018 року (а.с. 11).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача з посади з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 р. №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580).

Згідно ст. 3 вказаного Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Ст. 18 Закону №580 регламентує основні обов'язки поліцейських, серед яких, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

За приписами ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пункт 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 №901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок згідно з дефініцією, що надається в ст. 2 Дисциплінарного статуту, - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статетю 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Окрім того, зазначеною статтею Дисциплінарного статуту обумовлено, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Пунктом 4 розділу 3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155 (далі - Правила поведінки) визначено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні встановлюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (далі Інструкція).

Пунктом 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на ОСОБА_1 було накладено у зв'язку з неналежним виконанням службової дисципліни, порушенням норм законодавчих актів, що проявилося у неприпиненні протиправних дій ОСОБА_2, що грубо порушував вимоги Правил дорожнього руху під час керування службовим автомобілем, яке призвело до тяжких наслідків та набуло значного суспільного резонансу.

Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту визначений перелік дисциплінарних стягнень, що можуть бути застосовані до особи за порушення службової дисципліни, до яких відносяться:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до положень ст. 14 Дисциплінарного статуту, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що позивач разом з іншими працівниками поліції на виконання плану-завдання 09 квітня 2018 року виїхала на службовому автомобілі марки «Scoda-Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 з м. Ужгорода до Берегівського району. Керував автомобілем старший інспектор відділу організації діяльності груп реагування УПД ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 Позивач перебувала у вказаному автомобілі в якості пасажира.

Відповідно до визначення, наданого ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30.06.1993, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Нормами Закону України «Про дорожній рух» визначений обов'язок учасників дорожнього руху, в тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України регламентовано Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

В розумінні положень ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до визначення, наданого ПДР, пасажиром являється особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Згідно розділу 5 ПДР пасажиром заборонено під час руху відвертати увагу водія від керування транспортним засобом та заважати йому в цьому.

Отже, особою, відповідальною за порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом є водій, а пасажир не може нести відповідальність за дії водія.

Слід зазначити, що, будучи пасажиром автомобіля і, перебуваючи на його задньому сидінні, позивач об'єктивно була позбавлена можливості здійснювати повноцінний контроль за дорожньою ситуацією, зокрема, визначити швидкість автомобіля, встановити правильність маневрування на дорозі, або встановити наявність включених проблискових маячків під час руху автомбіля, тощо.

Отже, суд правильно дійшов висновку про недоведенність вини позивача у невжитті заходів щодо припинення водієм автомобіля ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху.

Суд також відхиляє твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння, оскільки такі спростовуються результатами проведеної судово-токсикологічної експертизи крові осіб, причетних до вказаної події, в тому числі й позивачки, відповідно до яких у крові вказаних осіб не виявлено метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спирту та їх ізомерів (а.с. 57).

Факт того, що експертизою встановлено відсутність алкоголю у крові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 згідно висновку експерта №693 від 18 квітня 2018 року відповідач не оспорює, і ця інформація була досліджена під час проведення службового розлідування.

Апеляційний суд також звертає увагу на той факт, що згідно висновку службового розслідування та наказу про звільнення ОСОБА_2 з посади, його було визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, а саме здійсненні обгону на відстані менше 50 метрів від переходу, перетинання суцільної лінії дорожньої розмітки, створеннні аварійної обстановки та використання проблискових маячків, при цьому керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння йому у провину не ставилося.

Тобто, відповідач сам не визнав факт перебування водієм автомобіля у стані алкогольного сп'яніння.

Отже, відсутні достатні підстави для висновку, що позивач як старша за званням і керівник ОСОБА_2 допустила керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 знаходилася в автомобілі як пасажир на задньому сидінні і об'єктивно не могла здійснювати повний контроль за дорожньою ситуацією і відповідно не мала можливості впливати на водія з метою дотримання ним Правил дорожнього руху, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак порушення службової дисципліни, що стали підставою для її звільнення з посади.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на обґрунтування правомірності застосування обраного найсуворішого виду дисциплінарного стягнення на те, що ОСОБА_1 раніше допускала порушення транспортної дисципліни, за що була притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді зауваження. Так, відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2016 року, за результатами розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння) судом встановлено відсутність в діях останньої складу адміністративного правопорушення у зв'язку з тим, що проведеним медичним оглядом №446 від 30.11.2016 підтверджено факт перебування позивача у тверезому стані, а тому провадження у справі було закрито (а.с. 24). Більше того, беручи до уваги раніше застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у виді зауваження (на момент проведення службового розслідування було знято), ГУНП в Закарпатській області не врахував її попередню поведінку протягом строку служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції, ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Так, зокрема, з матеріалів особової справи ОСОБА_1 вбачається, що за період перебування на службі в органах внутрішніх справ (з 1997 року) щодо позивача неодноразово застосовувалися різні види заохочень, відзначалось її сумлінне ставлення до роботи та високий професіоналізм.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що ГУНП в Закарпатській області не доведено обґрунтованість та співрозмірність застосованого до ОСОБА_1 виду дисциплінарного стягнення та подальше звільнення її зі служби, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 91 Закону №580, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Тобто згідно з чинним законодавством робочий час поліцейських є ненормованим.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки ГУНП в Закарпатській області про середню заробітну плату (арк. спр. 127), середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 247,47 грн, відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 21.08.2018 по 06.11.2018, становить 19302,66 грн.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оспорюється.

Отже, суд першої інстанції в цій частині правильно вирішив спір.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 0740/978/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Макарик
І. В. Глушко
Повний текст складено 21 лютого 2019 року.