Справа № 0940/1461/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3644/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року (суддя першої інстанції Біньковська Н.В., м. Івано-Франківськ),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення №0-0915 від 27.06.2018 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-0915 від 27.06.2018 року.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив відмовити у задоволенні позову. Апелянт, зокрема, зауважив, що суд дійшов безпідставного висновку про незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки належний позивачу транспортний засіб зазначений у наявній базі даних Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, розміщеному на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, у відповідності до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про законність і обгрунтованність оскаржуваного судового рішення, а також про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. Пояснила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято виключно на підставі інформації, що була розміщена на офіційному сайті Мінекономрозвитку. Жодної іншої інформації відповідач не отримував. Також пояснила, що оскільки автомобіль марки «Volvo» ХС 90, який належить позивачу, вперше зареєстровано 6 квітня 2018 року, його вік складає менше двох років.

Позивач та її представник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та пояснили, що вік автомобіля є більше двох років.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

Позивач є власником транспортного засобу марки «Volvo», модель ХС90, тип - загальний легковий універсал-В, 2016 року випуску, тип пального: В, об'єм двигуна 1969 куб. см., дата реєстрації 06.04.2018, дата виготовлення 01.01.2016, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, посвідченням про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

27.06.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення за № 0-0915, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за податковий період 2018 рік в сумі 18750 грн (а.с. 11).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цього рішення з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 ст. 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пунктів 267.5 та 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (п.п. 267.6.2 п. 267.6 статті 267 Податкового кодексу України). Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно статті 10 Податкового кодексу України транспортний податок належить до місцевих податків.

Постановою КМ України №66 від 18.02.2016 затверджено Меодику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктами 13, 14 Методики визначення середньо-ринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за №66 від 18.02.2016 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо-ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального. Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403.

Згідно з пункту 4 Методики інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством Держзовнішінформ до Мінекономрозвитку.

Як зазначалося судом вище, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 визначена у розмірі 3723 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2018 році є легкові автомобілі, середньо-ринкова вартість яких станом на 01.01.2018 становить понад 1396125 грн (375х3723).

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надала суду роздруківку з офіційного сайту Мінекономрозвитку про середньоринкову вартість транспортного засобу в розмірі 1141815 грн станом на 01.08.2018, в якій значиться транспортний засіб марки «Volvo», модель ХС90, 2016 року випуску, тип пального: бензин, внутрішнього згорання, об'єм двигуна 2,0 куб.см., рік випуску - 2016 (а.с. 19).

Відповідачем, на підтвердження визначення об'єкта оподаткування, надано суду витяг з Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню у 2018 році, згідно якого значиться марка автомобіля «Volvo», модель ХС90, тип пального: бензин, об'єм двигуна 2,0, рік випуску до двох років.

Оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду інших доказів щодо віднесення автомобіля, належного ОСОБА_1 до об'єктів оподаткування у 2018 року, суд керується саме цим документом, складеним Мінекономрозвитку України.

Так, згідно вказаного документу, оподаткуванню підлягає автомобіля «Volvo», модель ХС90, тип пального: бензин, об'єм двигуна 2,0, рік випуску до двох років.

Однак, належний позивачу транспортний засіб - 2016 року випуску, встановлено дату його виготовлення - 1 січня 2016 року.

Згідно із приписами пункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Отже, вищевказаний автомобіль не віднесений до переліку автомобілів на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, зважаючи, що з року випуску вказаного автомобіля станом на 1 січня 2018 року минуло більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено факт включення автомобіля позивача до об'єктів оподаткування у 2018 році.

У пункті 110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі № 0940/1461/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Макарик
І. В. Глушко
Повний текст складено 21 лютого 2019 року.