Справа № 1.380.2019.000619
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000619
У Х В А Л А

з питань вжиття заходів забезпечення позову

21 лютого 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карпяк О.О., розглянувши у письмовому провадженні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79491, Львівська область, смт. Брюховичі, вул. Світла, 8) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича,8) про скасування постанови про накладення штрафу №ЛВ1531/462/АВ/ФС від 25.10.2018 року в розмірі 446760 грн.

Ухвалою суду від 11 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків. 19.02.2019 року позивач подав заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 20.02.2019 року відкрито провадження у справі.

19 лютого 2019 року позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ1531/462/АВ/ФС від 25.10.2018 року;

- зупинення стягнення на підставі постанови №ЛВ1531/462/АВ/ФС від 25.10.2018 року.

В обґрунтування заяви посилається на те, що оскільки штраф за такою постановою не сплачено в добровільному порядку, то такий може бути стягнений органами державної виконавчої служби. Оскільки процедура оскарження постанови займає певний час, а виконавче провадження щодо стягнення штрафу вже відкрито, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, зокрема у вигляді: звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатись та/або користуватись майном, яке належить на праві власності позивача, в тому числі коштами, або обмеження у користуванні таким майном. Позивач вказує, що без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, адже наслідком відкриття виконавчого провадження є внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, що має наслідком обмеження права розпоряджатись майном та грошовими коштами для боржника. На переконання позивача, такі дії можуть призвести до ускладнення навіть зупинення його господарської діяльності, неможливості сплати податків та виплати заробітної плати. Позивач вважає, що в разі примусового стягнення штрафу доведеться докласти значних зусиль та витрат, щоб відновити права позивача та повернути належне йому майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання оскаржуваної постанови.

До клопотання долучено копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2019 року ВП№57999641 про примусове виконання постанови №ЛВ1531/462/АВ/ФС від 25.10.2018 року та постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 10.01.2019 року у вказаному виконавчому провадженні. Відтак вказує, що відкриття виконавчого провадження призведе до блокування господарської діяльності позивача через арешт рухомого майна підприємства, арешт коштів на банківських рахунках підприємства та їх автоматичне примусове списання, а у випадку задоволення позову та скасування виконаної постанови позивачу доведеться докласти значних та довготривалих зусиль для повернення стягнених коштів. Тому просить задоволити заяву.

Суд при вирішенні клопотання про забезпечення адміністративного позову виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Відповідно до ст. 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У ч. 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що 25.10. 2018 року Головне управління Держпраці у Львівській області прийняло постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 1531/462/АВ/ФС, якою на Фізичну особу підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 446760 грн.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють згідно ч.4 ст.150 КАС України дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відтак метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч.1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Згідно приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова прийнята на підставі частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, отже відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом і предявляється до виконання органам державної виконавчої служби в порядку встановленому законом.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зупинення виконавчого провадження на підставі оскарження постанов суб'єкта владних повноважень про накладення штрафів у судовому порядку, у зв'язку з чим до набрання рішення суду законної сили у даній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди права, свободам та інтересам ПрАТ, оскільки на дату звернення до суду із заявою існує реальна можливість початку державним виконавцем примусового виконання постанови у відношенні позивача.

З аналізу наведеного слідує, що після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно зупинення виконавчих дій можливе лише на підставі рішення суду. У разі відсутності такого, арештовані кошти підлягають зарахуванню на рахунки, відкриті головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування. У разі недостатності коштів звертається стягнення на майно боржника та в подальшому здійснюється його реалізація.

Таким чином, примусове виконання оскаржуваної постанови може призвести до значної шкоди інтересам позивача та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або обмеження у користуванні таким майном. При цьому без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що в разі несплати позивачем у добровільному порядку штрафу згідно оскаржуваної постанови, такий штраф буде стягнуто в примусовому порядку, що призведе до покладення на позивача обовязку сплатити додаткові витрати у вигляді судового чи виконавчого збору, чим буде заподіяно шкоду правам, свободам та інтересам позивача.

Наведені обставини свідчать про те, що в разі задоволення позовних вимог для відновлення прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У свою чергу, вжиття судом заходів забезпечення позову не порушить прав та законних інтересів стягувача (відповідача) чи інших осіб.

Зважаючи на те, що саме подання адміністративного позову, а також відкриття провадження у справі не зупиняють дію рішення субєкта владних повноважень, то суд, відповідно до ст.154 КАС України, в порядку забезпечення позову, може ухвалою застосувати відповідні заходи забезпечення позову.

При цьому, суд звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Забезпечення адміністративного позову у запропонований позивачем спосіб, відповідають предмету позову. При цьому вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі. Зупинення дії оскаржуваної постанови відповідача носить тимчасовий характер, не скасовує її, а спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення настання його негативних наслідків для позивача.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі №804/2789/17.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю у запропонований позивачем спосіб.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 150-154, 248 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі №1.380.2019.000619 - задоволити повністю.

Забезпечити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу шляхом:

- зупинення до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду справи №1.380.2019.000619, дії постанови Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ 1531/462/АВ/ФС від 25.10.2018 року;

- зупинення стягнення на підставі постанови №ЛВ 1531/462/АВ/ФС від 25.10.2018 року до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду справи №1.380.2019.000619.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд у пятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна