Справа № 620/3279/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3279/18
19 лютого 2019 року м. Київ

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково - зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.04.2018 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі №620/3279/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року змінено: в абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення замість вислову «з 01.01.2016 року по 01.04.2018 року» замінено висловом «з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року»;

- рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_1 про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 06.08.2018 року;

- прийнято у цій частині постанову, якою позовні вимоги задоволено частково:

- зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- позовні вимоги щодо вказаної компенсації за 2015, 2016 та 2017 роки залишено без задоволення;

- в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, суд апеляційної інстанції виходив з того, що припинення в особливий період надання військовослужбовцям інших видів відпусток не зумовлює припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку ОСОБА_1 набув за період проходження ним військової служби.

Обґрунтовуючи такий висновок, суд керувався положеннями ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.04.2018 року у справі №805/5111/15-а.

Разом з тим, вважаю, що у даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, з огляду на таке.

Порядок надання військовослужбовцям відпусток визначений ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацами 2-3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічні за своїм змістом правила закріплені у п. 3 розділу ХХХІ Порядку виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України те деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260.

Відповідно до п. п. 17, 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Приписами п. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, згідно п. 21 ст. 10-1 вказаного Закону, у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовці за певних умов мають право на додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення. Використання такого права гарантується як безпосередньо під час вибуття особи у відпустку або шляхом компенсації невикористаної відпустки за відповідний рік.

Водночас, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, питання про компенсацію невикористаних додаткових відпусток у зв`язку із звільненням зі служби виникло у ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та мобілізації.

Разом з тим, як було зазначено вище, в указаний період право на одержання додаткових видів відпустки відповідній категорії осіб, у тому числі ОСОБА_1 , припинено.

Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що зупинення на певний період надання інших видів відпусток виключає можливість військовослужбовця одержати і компенсацію за ці відпустки, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог в указаній частині.

Посилання суду апеляційної інстанції на постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №805/5111/15-а в якості підтвердження права ОСОБА_1 на отримання компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку є, на мою думку, помилковим, оскільки у згаданій вище постанові суд касаційної інстанції, по-перше, вказував на наявність права на компенсацію невикористаної частини додаткової відпустки працівнику органів внутрішніх справ, а не військовослужбовцю, по-друге, не здійснював формування правового висновку щодо застосування норм п. 12 та п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням приписів п. п. 17-19 ст. 10-1 вказаного Закону.

Викладене, на мою думку, дає підстави для висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

Відповідно до ч. 3 ст. 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Отже, я не погоджуюся із викладеними у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 року висновками в частині обґрунтованості позовних вимог щодо наявності у військовослужбовця права на нарахування та виплату грошової компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з наведених вище підстав, про що і зазначаю в даній окремій думці як суддя у справі.

Суддя

Шостого апеляційного

адміністративного суду А.Г. Степанюк