Справа № 826/7486/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7486/18 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.

Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України ( далі відповідач), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві про:

- визнання неправомірними дії відповідача та зобов`язання останнього провести нарахування та виплату грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня по 29 квітня 1986 року; з 30 травня по 02 червня 1986 року та з 08 липня по 10 липня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип`ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці;

- зобов`язання відповідача включити ОСОБА_1 в довідку про грошове забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС грошове забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26 квітня по 29 квітня 1986 року; із 30 травня по 02 червня 1986 року та із 08 липня по 10 липня 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип`ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці;

- зобов`язання відповідача видати позивачу нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат для пред`явлення до органів Управління пенсійного Фонду України для нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та задоволенити його позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

У 1986 році, коли відбулася аварія на Чорнобильській АЕС, позивач працював на посаді інспектора відділу військово-мобілізаційної роботи і цивільної оборони Міністерства внутрішніх справ УРСР, мав звання майор внутрішньої служби.

За період роботи по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та ліквідації її наслідків, позивач отримав дозу іонізуючого випромінювання, яка склала 74,76 бер, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками.

02.03.2018 позивач звернувся до начальника Департаменту з питань режиму та службової діяльності МВС України з заявою щодо перерахунку грошового забезпечення за роботу по ліквідації наслідків Чорнобильської аварії у 1986 році, та видачу довідки про отримане грошове забезпечення за період участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.

Листом від 19.04.2018 року відповідач відмовив позивачу у проведенні вказаного перерахунку з огляду на те, що відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 року №1497-378 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.01.1988 року №12-р у разі збереження грошового забезпечення за основним місцем служби показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою та розрахунком його грошового забезпечення, звернувся до суду з вказаним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі відшкодування фактичних збитків (пункт 1 Порядку).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період, з яких сплачені страхові внески.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13 лютого 2018 року справа № 358/1179/17.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 № 1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для підвищення позивачу посадового окладу на 15%, з огляду на наступне.

За приписами абзацу другого пункту 1 постанови від 07 травня 1986 pоку №524-156 та на підставі розпорядження від 03 вересня 1986 pоку №1767 тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувалась до 15 відсотків.

Міністерствам, відомствам УРСР, облвиконкомам, Київському і Севастопольському міськвиконкомам надавалось право встановлювати конкретні розміри підвищення з врахуванням складності і терміновості цих робіт, затверджувати переліки робіт з підвищеною радіоактивністю, які оплачуються в такому ж порядку, було також затверджено перелік населених пунктів з підвищеною радіоактивністю, в яких оплата праці провадилась по підвищених до 25 % тарифних ставках (посадовим окладам).

В переліку населених пунктів з підвищеною радіоактивністю в яких оплата праці робітників проводиться по підвищеним до 25 відсотків тарифним ставкам (посадовим окладам), затвердженому розпорядженням Міністрів СРСР від 10.09.1986 року №530, відсутні м. Прип`ять та м. Чорнобиль, в яких згідно довідки Департаменту з питань режиму та службової діяльності Міністерства внутрішніх справ від 20.03.2018 року №281 позивач приймав участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в період з 26.04.1986. по 29.04.1986 року - м. Припять, та з 30.05.1986 року по 02.06.1986 року - м. Чорнобиль. Вказані міста належали до третьої та другої зон небезпеки, за роботу в яких позивач отримував кошти у відповідній кратності.

Що стосується позовних вимог про протиправність дій відповідача в частині відмови включити в довідку про грошове забезпечення позивача за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС грошове забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.-29.04.1986 року; із 30.05.- 02.06.1986 року та з 08.07.- 10.07.1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням, підвищеного на 15%, з коефіцієнтом 5 (4 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Прип`ять, що становить 361,92 карбованець; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 4 (3 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 4 дні роботи в місті Чорнобиль, що становить 249,88 карбованців; з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефіцієнтом 3 (2 +1) зі збереженим заробітком за основним місцем роботи за 3 дні роботи в Чорнобильському районі, що становить 135,72 карбованців; добових у розмірі 38,50 карбованців; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 783,00 карбованці, колегія суддів зазначає, що вказані виплати не нараховувалися та не виплачувалися, відтак і відсутні підстави для включення в довідку.

Пунктом 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами), передбачено, що для підтвердження заробітної плати за період до 30.06.2000 року пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу на підставі розрахункових документів видано довідку від 20.03.2018 року №281.

Так, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17.05.1986 року та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпоряженням РМ СРСР № 1031 рс від 23.05.1986 року.

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1006-р від 25 листопада 1993 року, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (до якого належав позивач) у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС виплата добових у розмірі 3 руб. 50 коп. дозволялася за рішенням міністерств та відомств.

Таким чином, частина спірних виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов`язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для нарахування та видачі довідки про грошове забезпечення, яке фактично не отримувалося.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 17 липня 2018 року справа №377/522/16-а.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду в порядку статей 329-331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений 20.02.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В.Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев