Справа № 240/5557/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2019 року м. Житомир справа №240/5557/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Попової О. Г.,
секретар судового засідання Бойко Т.О.,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області про визнання незаконним рішення від 30.10.2018 №334-32/2018,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:
- визнати незаконним рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018 про відмову звільнити ОСОБА_1 від податку на нерухомість за 2017 та 2018 роки;
- звільнити ОСОБА_1 від податку на нерухомість за 2017 та 2018 роки.
В обґрунтування порушеного права зазначає, що спірним рішенням Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018 порушуються права та законні інтереси ОСОБА_1.
2. Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням засідання та викликом (повідомленням) учасників справи. Відкрите судове засідання призначено на 24 січня 2019 року о 10:00.
3. Одночасно із поданням позовної заяви ОСОБА_1 було подано клопотання в порядку статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с. 22).
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об'єднання в одне провадження адміністративних справ відмовлено (а.с. 27-28).
4. 14 січня 2019 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року про об'єднання в одне провадження адміністративних справ (а.с. 30).
5. 21 січня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 КАС України та встановленому ухвалою суду від 26 грудня 2018 року, надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 32-34).
6. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об'єднання в одне провадження адміністративних справ №240/5557/18 та №240/6066/18 відмовлено (а.с. 37-38).
7. 24 січня 2019 року позивачем до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 163, частиною другою статті 261 КАС України та встановленому ухвалою суду від 26 грудня 2018 року, подано відповідь на відзив від 24 січня 2019 року (а.с. 40 та зворот).
8. В судове засідання, призначене на 24 січня 2019 року о 10:00 прибув позивач. Протокольною ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 14 лютого 2019 року о 09:00 з метою здійснення запиту до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, що зафіксовано секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 24 січня 2019 року.
9. В судове засідання, призначене на 14 лютого 2019 року о 09:00 прибули позивач та представник відповідача.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
У відповідності до положень частини третьої статті 243 КАС України та зважаючи на складність справи, складення рішення у повному обсязі може бути відкладено на строк до п'яти днів з дня закінчення розгляду справи, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
10. Як встановлено зі змісту позовної заяви, відповіді на відзив та наданих у судовому засіданні позивачем пояснень, заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Вільшанська сільська рада Романівського району Житомирської області протиправно відмовила ОСОБА_1 у звільненні від податку на нерухомість у 2017 та 2018 роках за відсутності відповідних правових підстав. Наголошує, що спірним рішенням порушуються права та законні інтереси позивача.
11. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву наданих у судовому засіданні представником відповідача пояснень, Вільшанська сільська рада Романівського району Житомирської області позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Наголошує, що на момент винесення спірного рішення правові підстави для надання ОСОБА_1 пільг зі сплати податку на нерухомість були відсутні, а тому відповідач при прийнятті рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
12. Рішенням Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області десятої сесії VII скликання від 13 липня 2016 року №92-10/2016 встановлено та затверджено на 2017 рік на території Вільшанської сільської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с. 60-62 та зворот).
Рішенням Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області двадцятої сесії VII скликання від 23 червня 2017 року №186-20/2017 встановлено та затверджено на 2018 рік на території Вільшанської сільської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с. 55-57 та зворот).

13. Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є учасником селянського фермерського господарства "Шанс", .

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій акту прийому-передачі майна від 20 лютого 2014 року (а.с. 24) та переліку основних засобів (будівлі), що знаходяться на балансі СФГ "ШАНС" станом на 01 січня 2017 року (зворот а.с. 24), позивачем та ОСОБА_4 було викуплено частину майнових паїв реформованого КСП "МАЯК" в с. Вільха, Романівського району Житомирської області та отримали із пайового фонду реформованого КСП "МАЯК" у спільну часткову власність будівлі та споруди, які в подальшому передали на баланс СФГ "ШАНС" у безстрокове і безоплатне користування для сільськогосподарських потреб (а.с. 52 та зворот).

При цьому, позивачем не заперечується факт того, що вказані будівлі на момент прийняття спірного рішення перебували у спільній частковій власності позивача та його сина, ОСОБА_4

14. Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Житомирській області №0-0606 від 08 травня 2018 року ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості" за податковий період 2017 рік у розмірі 150,33 грн (а.с. 25).

15. Позивач звертався до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області із заявою від 17 жовтня 2018 року, відповідно до змісту якої просив: надати рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області про накладення податків на отриману позивачем із пайового фонду КСП "МАЯК" і передану на баланс СФГ "ШААНС" нерухомість; створити комісію щодо встановлення, які будівлі, що були передані на баланс СФГ "ШАНС" не придатні для використання за призначенням; відмінити рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області відносно податку на нерухомість, отриману ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із пайового фонду КСП "МАЯК", що передана на баланс СФГ "ШАНС" за податкові періоди 2017, 2018 років; повернути ОСОБА_1 податок, сплачений на рахунок Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області за передану для СФГ "ШАНС" нерухомість (а.с. 50 та зворот).

Позивачем також було направлено додаток до заяви від 17 жовтня 2018 року, датований 30 жовтня 2018 року, відповідно до змісту якого просить: створити відповідну комісію Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області для встановлення факту, що отримані із пайового фонду КСП "МАЯК" були дійсно передані на баланс СФГ "ШАНС" та використовуються безпосередньо за призначення у сільськогосподарській діяльності; рішенням Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області звільнити ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від податку на будівлі, отримані із пайового фонду КСП "МАЯК" та передані на баланс СФГ "ШАНС" та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за 2017, 2018 роки, та подати його в податкову (а.с. 52).

16. Листом вих. №521 від 08 листопада 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повідомлено, що їх спільні заяви розглянуто та за результатами розгляду прийнято рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області 32-ої сесії VII скликання від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018 (витяг з рішення надається), а також надано витяг з рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області десятої сесії VII скликання від 13 липня 2016 року №92-10/2016 (а.с. 58).

17. Відповідно до змісту витягу з рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області 32-ої сесії VII скликання від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018, за результатами обговорення кожного пункту звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_1, відповідачем зазначено, що сільська рада не уповноважена нараховувати податок на об'єкти нерухомості, а лише встановлює і затверджує загальні відсоткові ставки податку для фізичних та юридичних осіб на об'єкти оподаткування.

Вказано, що рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області десятої сесії VII скликання "Про податки" від 13 липня 2016 року №92-10/2016 прийнято згідно положень підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 125, статей 266, 267, 274, 277, 293 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI. Рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області двадцятої сесії VII скликання "Про податки" від 23 червня 2017 року №186-20/2017 прийняте згідно з пунктом 274.1 статті 274, статті 277 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Зазначено, що сільська рада не має в своєму підпорядкуванні фахових осіб для встановлення чи визначення ступеню придатності та/або призначення об'єктів нерухомості.

Враховуючи відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від сплати податків на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та керуючись статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, Вільшанська сільська рада Романівського району Житомирської області вирішила надати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 витяг із рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області десятої сесії VII скликання "Про податки" від 13 липня 2016 року №92-10/2016, а також рекомендувати звернутись до компетентних органів (а.с. 59).

Не погоджуючись із спірним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

18. У відповідності до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Статтею 67 ОСОБА_3 України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з статтею 144 Основного Закону, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

19. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР).

Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені ОСОБА_3 України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 24 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР закріплено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

20. 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У "Прикінцевих положеннях" Закону №71-VIII міститься пряма норма щодо введення цього Закону у дію з 01 січня 2015 року.

21. Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

У відповідності до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Приписами статті 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

У відповідності до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, вирішують питання відповідно до вимог зазначеного кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Пунктом 10.5 статті 10 Податкового кодексу України закріплено, що зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 14.1.129.1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Елементи податку на майно визначені розділом XII Податкового кодексу України.

В силу приписів підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За змістом пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У відповідності до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

ОЦІНКА СУДУ

22. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржуване рішення на відповідність частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту позовної заяви та наданих у судовому засіданні позивачем пояснень, ОСОБА_4 наголошує, що спірним рішенням протиправно відмовлено ОСОБА_1 у звільненні від податку на нерухомість у 2017 та 2018 роках за відсутності відповідних правових підстав.

Суд наголошує, що позивачем самостійно визнано факт, що отримані із пайового фонду реформованого КСП "МАЯК" у спільну часткову власність будівлі та споруди, які в подальшому були передані на баланс СФГ "ШАНС" у безстрокове і безоплатне користування для сільськогосподарських потреб, як на момент винесення податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №0-0606 від 08 травня 2018 року, так і на момент прийняття спірного рішення перебували у спільній частковій власності позивача та його сина, ОСОБА_4

Надана позивачем копія Статуту СФГ "ШАНС" (ОСОБА_3 редакція) була затверджена рішенням Загальних зборів засновників СФГ "ШАНС" Протоколом №1 від 01 листопада 2018 року, а тому не могла бути врахована як фіскальним органом при винесенні податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №0-0606 від 08 травня 2018 року, так і відповідачем при прийнятті рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області 32-ої сесії VII скликання від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018.

Суд погоджується із доводами відповідача та наголошує, що Вільшанська сільська рада Романівського району Житомирської області у відповідності до положень Закону №280/97-ВР та Податкового кодексу України не уповноважена нараховувати податок на об'єкти нерухомості, а лише встановлює і затверджує загальні відсоткові ставки податку для фізичних та юридичних осіб на об'єкти оподаткування.

Крім того, обґрунтованими є доводи в частині відсутності у підпорядкуванні сільської ради фахових осіб для встановлення чи визначення ступеню придатності та/або призначення об'єктів нерухомості, а вказані дії не належать до компетенції та повноважень відповідача.

Суд також звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів оскарження як рішень органу місцевого самоврядування про встановлення та затвердження ставок місцевого податку (рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області десятої сесії VII скликання "Про податки" від 13 липня 2016 року №92-10/2016 та рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області двадцятої сесії VII скликання "Про податки" від 23 червня 2017 року №186-20/2017 відповідно), ані рішення фіскального органу про визначення податкового зобов'язання (податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області №0-0606 від 08 травня 2018 року.

23. Статтею п'ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 ОСОБА_3 України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 ОСОБА_3 України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених ОСОБА_3 і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 ОСОБА_3 України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 ОСОБА_3 України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Враховуючи вищевикладене, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області 32-ої сесії VII скликання від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018 прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства та не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_1 у спосіб, зазначений позивачем.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

24. Заслухавши пояснення сторін та учасників справи, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_3 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області 32-ої сесії VII скликання від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018 прийняте у відповідності до частини другої статті 19 ОСОБА_3 України, та відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.

25. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем на виконання частини другої статті 77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а позивачем не спростовано правомірність рішення Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області 32-ої сесії VII скликання від 30 жовтня 2018 року №344-32/2018.

Враховуючи обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, відсутність зазначеного позивачем порушення прав внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (с. Мала Токарівка, Романівський район, Житомирська область, 13030. РНОКПП: НОМЕР_1) до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області (вул. Центральна, 1, с. Вільха, Романівський район, Житомирська область, 13030. ) про визнання незаконним рішення від 30.10.2018 №334-32/2018 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 21 лютого 2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова